32 
giver Stænglens levende Del, og af disse 3 Lag er kun det 
yderste egentlige Korkceller, de andre ere ikke forkorkede. 
Denne ringe Udvikling af Korken i den overvintrende Stæn- 
gel er iovrigt ikke paafaldende, thi den Beskyttelse, som vilde 
være opnaaet ved et tykkere Lag Kork, opnaaer jo Stellaria 
paa en hel anden Maade, nemlig ved sit eiendommelige Futteral 
af døde Celler; først naar dette er faldet af og Korken træder 
frem for Dagen, udvikler den sig noget mere, indtil omtrent 
6 Lag, af hvilke det inderste altid er Phelloderm (Fig. 15). 
Stænglen er da glat og trind og har antaget en brunliggraa 
Farve. 
Stellaria graniinea forholder sig paa samme Maade. 
Hos Stellaria media (Tab. VI Fig. 16) udvikles der ogsaa 
Kork under lignende Forhold. Et af Primærbarkens Cellelag 
ordner sig ved lutter radiale Delinger til en sammenslut- 
tende Ring af store, tyndvæggede Celler, indenfor hvilken 
Korken dannes og som holder sig endnu efter at den øvrige 
Del af Barken er skallet af. Jeg har ikke fundet Kork- 
modercellerne med mere end 1 Deling og af de 2 derved 
fremkomne Døttreceller var den yderste forkorket. 
De Planter, der komme Stellaria nærmest i Henseende 
til den Maade, hvorpaa Korken fremtra-der , ere Galium- 
Arterne. 
Galium palustre. Epidermis tilligemed det eller de 
to indenfor liggende Lag af Parenchym meget tykvæggede, 
derpaa følge nogle faa Lag tyndvægget Barkparenchym, hvis 
inderste Cellelag udvikler sig som en Ring med tangentialt 
strakte Celler og radiale Skillevægge. Ved Sønderrivning af 
det tyndvæggede Parenchym løsner det yderste af Barken sig 
og falder af og paa Stænglens nederste Del findes der derfor 
ingen Epidermis, hvorimod den nævnte Ring, beklædt med 
Brudstykker og Tjavser af de omliggende Celler, paa en Maade 
træde i dennes Sted. Umiddelbart indenfor denne Ring dannes 
der Kork; denne indskrænker sig imidlertid i Reglen til kun 
1 Lag Celler, idet der kun foregaaer .1 tangential Deling og 
den inderste Dattercelle i sin Beskaffenhed slutter sig til 
