38 
3. »Doctorerne Thienemann og Günther rejste gennem 
den nordvestlige del og langs med øst- og sydkysten i 
årene 1820 — 21. De noterede mange af de planter, som 
de iagttog på deres rejse og bemærkede navnlig, at de 
så rosenbuske på Seljeland. Bogen er betitlet: »Rejse 
im Norden Europas, vorzüglich in Island«, og blev 1827 
offenliggjort i Leipzig. Den indeholder ikke noget ord- 
net plantekatalog, men kun tilfældige bemærkninger; der 
savnes ogsaa et register.« 
Senere har jeg selv gennemgaaet Thienemanns Bog; de 
fleste af hans bestemmelser synes at være rigtige. 
4. Om Hj altelins »Islenzk Grasafrædi« siger B. blandt an- 
det: »This book is a most admirable contribution to our 
knowledge of the flora of the island, and seems to be 
the result of much care and study«. I denne gunstige 
dom kan jeg aldeles ikke være enig med B. Det samme, 
som jeg udtalte om Kryptogamerne , må jeg også sige 
for Fanerogamernes vedkommende. Hjaltelin har med 
flid benyttet andre forfatteres meddelelser om og beskri- 
velser af islandske planter, men i hans bog viser der 
sig intetsomhelst spor til, at han selv har samlet eller 
selv har set og undersøgt de beskrevne arter. At han 
slet ingen voksesteder anfører, er allerede påfaldende; 
endnu besynderligere er det, at han ikke selv har gjort 
et eneste fund, men at alle hans arter findes på ældre 
lister, og endelig, at de fejltagelser, som findes på disse, 
også findes hos ham. Han optager f. eks. Anthericum 
ramosum efter den aldeles upålidelige Gliemann, han 
har ikke opdaget, at den Juncus, som på ældre lister 
kaldes J. arcticus, er J. balticus. Denne sidste er meget 
almindelig ikke langt fra Rejkjavik, medens J. arcticus 
ikke med sikkerhed er funden på Island. Mange andre 
eksempler på, at Hjaltelin kun har fulgt andre forfattere 
uden selv at undersøge, kan anføres, og det bliver 
derfor uden betydning, om en planteart findes 
opført på hans liste eller ikke. 
