220 
med de flerfligede ankere, man bruger til både, og dens 4 hager 
(de blivende bægerflige) ere atter forsynede med en del fine tilbagebøjede 
torne, Af rødderne søge de nederste ned i dyndet; medens de 
yngste rage frit ud i vandet. Lige på vandfladen svømmer den 
smukke roset af de rudeformige, langstilkede blade; disseere på over- 
fladen brunlige eller olivengrønne, stundom mønnierøde, på underfladen 
grønne. Undertiden er stængelen grenet, og da bærer hver gren sin 
særskilte bladroset. I rosettens bladhjorner findes en stor mængde 
blomster ; kronbladene ere hvide og temmelig små. Der var ingen- 
lunde stor overflødighed af planter, og man tog derfor kun nogle 
få ekspl.; tilmed var det egentlig for tidligt at samle den., da 
blomsterne endnu næppe vare halvt udsprungne, og ingen af blad- 
stilkene endnu vare opsvulmede på midten. 
Medens Trapa natans tidligere har været iagttaget i mange søer 
i det sydlige Sverige, var den efterhånden bleven sjældnere, og kort 
efter Linnes tid ansås den som forsvunden fra den skandinaviske 
halvø, lige som den endnu tidligere synes at være uddød i Danmark. 
Det vakte derfor almindelig interesse blandt botanikerne, da nogle 
yngre svenske videnskabsmænd i juH 1871 fandt planten i fuldt 
levende tilstand på det nævnte sted i Immelen. Det synes rimeligt, 
at den maatte kunne findes flere steder både i denne og i andre af 
de utallige småsøer i Sydsverige; om den imidlertid vil være istand 
til at holde sig, eller om den ikke her, som i flere andre sydhgere 
lande efterhånden må gå til grunde ved forandrede natur- eller 
kulturforhold , er et andet spørgsmål. Skulde den muligvis endnu 
findes nogetsteds i Danmark, måtte det vel være i Gurre sø. 
Ved Breanäs gik man i land for at undersøge egnen, langs 
søens vestside til Gyvik. På det moseagtige strøg lige ved søbredden 
fandtes Rhynchospora fusca og E. alba, bægge i mængde, end 
videre alle 3 Z)ro5em-arter, Carex limosa, Scheuchzeria palustris 
og Myrica Gale. Oppe i skoven traf man først Lycopodium 
annotinum i stor mængde, dernæst Linnæa borealis, som viste sig 
at være alraindeiig i hele denne egn. Vandringen gennem skoven 
var en del besværlig, dels på grund af de høje stejle bakker, dels 
fordi overfladen er dækket med eM uendelighed af store løse klippeblokke, 
dels endelig fordi skoven, der leverer en mængde tømmer og brændsel, 
er behandlet med en så uforsvarlig ødselhed, at tusinder af træstammer 
og grene lige frem ligge og rådne. En ubeskrivelig mængde Blå- 
bær, Tyttebær og andre Bøller danne en væsentlig del af skovbunden. 
Af sjældnere planter fandtes Goodyera repeîis, der ikke vides tidligere 
angivet herfra, videre Fyrola umbellata, hvis særdeles skønne 
blomster vakte almindelig glæde og beundring ; heller ikke denne 
plante synes tidligere at være iagttaget i den egn. Senere traf 
man Lycopodium Selago, Melampyrum silvaticum , Blechnum 
Spicant, Quercus sessiliflora og Potamogeton polygonifolius, 
hvilken sidste voksede i flere småbække. Sphærophoron corall aides 
var almindelig på klippeblokkene. 
