97 
Cicuta virosa. 
Coriandrum sativum. 
Daucus Carota og muricatus. Det er en gammel, bekjendt 
Ting, at Daucus Carota har en mørk purpurfarvet Blomst 
midt i sin Storskærm. Det er imidlertid langt fra alle 
Skærme, i hvilke den tindes, gjennemsnitlig hver tiende. 
Den rager ved sin lange Stilk ofte højt op over de andre 
Blomster og er ikke lidt større end disse; dens Kronblade 
ere store og mere opadrettede, dens Støvknapper til Dels pur- 
purrøde. Undertiden ere dog ogsaa nogle af de omkring- 
staaende Blomster mere eller mindre rødfarvede. Den er 
ofte, maaske oftest steril, i andre Tilfælde tvekjønnet. Un- 
dertiden reduceres Centralsmaaskærmen til nogle meget faa 
eller en eneste Blomst, den kan endog blive indskrænket til en 
gold Stilk. I alle de andre Smaaskærme finder man i Re- 
gelen ogsaa Terminalblomster, som ere let i Øjne faldende 
ved, at de ere fremmeligere i deres Udvikling end de nærmest 
om dem staaende Blomster, medens de staa tilbage for de 
mere periferiske Blomster. I Terminalblomsterne findes ofte 
tre Frugtblade, og Germain St. Pierre har ogsaa iagttaget 
større Antal, indtil 8 (»men altid i lige Tal«, siger han, og 
det tilskriver han en «multiplication par dédoublement»). 
Disse med flere Frugtblade forsynede Blomster skulle dog 
i Almindelighed have det normale Antal af Kronblade og 
og Støvdragere. 
Diposis saniculæfolia har sit Slægtsnavn (»den der har 
to Mænd«) af sin treblomstrede Skærm, i hvilken den terminale 
Blomst er frugtbar, medens de to sidestillede ere Hanner. 
Dondia Epipactis. 
Echinophora. Om denne Slægt angives det: 1 Central- 
blomst, der er siddende Hunblomst, alle de andre Hanblomster, 
hvis Stilke efter Afblomstringen voxe ud tilligemed selve 
Axen, hvorpaa de staa. 
Eryngium. 
Gaya simplex. 
Heracleum Sphondylium. 
Bot. tidsskr. 3 r. I. Journ. d bot. 3 b. I. 7 
