103 
sin Slægt, faar en Støtte i den aldeles forskj eilige Maade, 
hvorpaa de voxe og formere sig vegetativt. Dette Forhold 
har jeg ikke kunnet finde omtalt noget Sted, skjønt Planterne 
dog ere almindelige over store Strækninger af Europa, om 
ikke det hele, eller dog ikke fuldstændigt og rigtigt omtalt. 
Døll siger blot om S. angustifolium : »Durch basiläre 
Knospen ausdauernd;« men intet om S. latifolinm. Ascherson 
siger Intet om den første, og om den sidste: »Grundachse 
ausläufertreibend,« hvilket er urigtigt, og »Wurzeln faden- 
förmig«, hvilket er rigtigt. Hos Lange tildeles de begge 
en »krybende Rodstok«, hvilket kun gjælder om S. angusti- 
folium. Bedst er Wydler, der for S. angustifolium med- 
deler: »Verzweigt sich unter der Erde durch walzliche, weisse 
Niederblatt - Stolonen, welche an den Knoten Wurzelkränze 
schlagen. Internodien derselben 2 und mehr Zoll lang. 
Niederblätter scheidig schuppig, distich, aus ihren Achseln 
wieder Stolonen abgebend. Wo der Stolo an die Erdoberfläche 
tritt, trägt er einige auf gestauchtem Axentheil befindliche 
Laubblätter. « 
Sium angustifolium. Den lodrette Rodstok, der bærer 
Løvblade og i sin Tid vil udvikle sig til en blomstrende Stængel, 
har oftest korte Stængelstykker. Den er forneden »afbidt«, 
saa et Diaphragma kommer til Syne som en glat mere eller 
mindre opadhvælvet Plade. Bladarrene staa ofte meget stærkt 
frem, saa at Rodstokken bliver trappeformet (A). Rødder 
bryde frem under Nodi. 
Hvert Blad støtter en noget sammentrykt Axelknop (E, F). 
Alle Axelknopper paa samme Axe ere homodrome. Komme 
de til Udvikling, blive de nederst paa Rodstokken staaende 
hurtigt skæve (E—H); allerede den lille i Blad-Axelen endnu 
skjulte Knop kan være betydeligt stærkere udviklet paa den 
ene end paa den anden Side (E). Paa videre udviklede 
bliver Skævheden endnu større : de krumme sig til Siden og 
søge nedad, idet de danne hvide glatte Udløbere (Hj. Und- 
tagelser herfra findes undertiden mellem de øverste Knopper 
paa Rodstokken. 
