123 
enkelte Karbundter; dette saaledes opstaaede Væv minder 
endeel i Udseende om en Rodhættedannelse i Længdesnit. 
Thymus vulgaris og Th. Serpyllum staa Origanum si- 
pyleum meget nær, hvad Stængeludviklingen angaaer. Hos 
denne nærme .Karbundterne sig to og to meget betydeligt, 
saa at der fremkommer to meget smalle og to brede Inter- 
fasciculærstraaler; hos Thymus smelte de saa at sige ganske 
samman, saa at der her egentlig kun udvikler sig to Inter- 
fasciculærstraaler, hvis Uddannelse gaaer for sig ganske paa 
samme Maade som hos Origanum. Collenchymstrængene ere 
kun meget lidt udviklede; de to yderste Cellelag skalle først 
af og senere opstaaer der Kork paa Grændsen af primær 
og secundær Bark. 
Salvia. 
Hos Salvia aurea er Stænglen i Gjennemsnit budt fir- 
kantet. Sammenligner man den med Teucrium Scordium, 
maa der først bemærkes, at den sluttede Cambialring op- 
staaer langt tidligere end hos denne og at den deraf produ- 
cerede Ved- og Barkmasse bliver langt mere ensartet Stænglen 
rundt end hos Teucrium. Medens hos denne Interfasciculær- 
vedet er meget torskjelligt fra Karbundternes Ved og den 
tilsvarende secundære Bark næsten er lig Nul, er dette ingen- 
lunde Tilfældet med Salvia, undtagen lige i Begyndelsen. 
Naar vi nærmere betragte Barkens Bygning, viser der sig 
betydelige Forskjelligheder fra hin. Collenchym mangler næsten 
ganske; en noget stærkere Fortykkelse i det Cellelag, der 
ligger under Epidermis , er det Hele. løvrigt bestaaer den 
primære Bark af et meget regelmæssigt Væv af cylinder- 
formige, tyndvæggede Celler. De af fortykkede Celler be- 
staaende Bastbundter give sig tidligt tilkjende som saadanne, 
og øjensynligt meget tidligere end hos Teucrium, hvilket 
maaskee kan sættes i Forbindelse med den forskjellige Byg- 
ning af disse to Planters primære Bark. Der opstaaer her 
en stor Mængde tykke Bastbundter, indbyrdes adskilte ved 
