138 
de ere begrændsede af horizontale, tynde Tværskillevægge, 
aldrig kilede ind iraellem hverandre. Med Hensyn til dette 
smukke Collenchyms Udviklingshistorie kan bemærkes, at det 
giver sig meget tidligt tilkjende, mens Karbundterne endnu 
ere isolerede, samt at jeg ikke har iagttaget en lignende 
overveiende Udvikling i tangential Retning som ved det sig 
uddannende unge Collenchym hos f. Ex. Teucrium Scordium og 
flere Labiater. Collenchymringen omslutter de faa, bredere 
og betydelig kortere chlorophylførende Celler og er kun af- 
brudt paa 4 Steder, nemlig paa den ene Side af hver af de 
fremspringende Kanter, saaledes at disse Steder, hvor Chloro- 
phyllet træder helt ud til Epidermis, 2 og 2 vende mod hin- 
anden. Det chlorophylførende Lag støder op til Secundær- 
barken, i hvilken der ingen Barkceller dannes, kun under- 
tiden nogle ganske enkelte. Senere hen, naar Stænglen er 
voxet betydelig i Tykkelse , have Collenchymcellerne efter- 
haanden forandret deres Udseende, idet de nemlig voxe og 
tillige dele sig ved horizontale Skillevægge, hist og her ogsaa 
radialt og tangentialt og paa andre Maad er; eftersom de saa- 
ledes strække sig og udvide sig faa de efterhaanden mere 
Characteren af et almindeligt Parenchym, og saa begynder 
endelig Dannelsen af Kork, der her opstaaer i Epidermis, det 
hidtil eneste iagttagne Tilfælde af den Slags i denne Familie- 
gruppe. 
Dipter acanthus Schauerianus har ogsaa en stærkt ud- 
viklet Collenchym. Den samme mægtige Udvikling af Collen- 
chymet samt Manglen af Bastceller gjenfindes ogsaa hos Pe- 
ristrophe speciosa og Stephanophysum puhheUum. Der synes 
altsaa ogsaa hos de her nævnte Acanthaceer at være et vist 
Gjensidighedsforhold mellem Collenchym og Bast. 
Kjøbenhavn i Juni 1876. 
