153 
steht aus Zellen mit stark verdickten Zellwänden, ihre Lumina 
sind selten deutlich sichtbar«. 
»Das Integument und die letzt erwähnte Epidermis des 
Knospenkerns bilden die eigentliche Samenschale«. 
»An die letzte Schicht der eigentlichen Schale reiht sich 
eine Schicht radial gestreckter dickwandiger, mit Protein- 
körnern gefüllter Zellen kl (Kleberzellschicht). An diese 
wiederum schliessen sich die stärkeführenden Zellen des En- 
dosperms an, die den ganzen Innenraum des Kornes ausfüllen. 
Diese Cellen enthalten neben Stärke auch Eiweisskörper, die 
Menge . dieser letzteren ist am grössten in den der Kleber- 
schicht zunächst gelegenen Partien des Kornes und nimmt 
gegen die Mitte desselben ab». 
Af de sig krydsende Cellepartier, som ses paa Fig. 9 
(K.s Fig. 10) har jeg allerede for et Par Aar siden set Op- 
rindelsen til Cellerne chs eller til de forhen chlorophylholdige 
Celler, og indenfor disse — set indenfra — har jeg set de 
brune Celler (b), hvis Oprindelse jeg dog ikke kunde forklare 
mig. Efterat have læst K. har jeg atter undersøgt dem, og 
jeg kan bekræfte Rigtigheden af K.s Iagttagelser. Jeg har 
derimod havt Vanskelighed ved at iagttage de dem krydsende 
klare Celler (vh), der ere dannede af Inderhindens yderste 
Cellekreds. 
Jeg har givet dette udførligere Uddrag af Kudelkas 
smukke Undersøgelser af Rugfrugtens Udvikling, idet de i 
høj Grad simplicifere Forholdene og lette Sammenligningen 
af de forskj eilige Græsarters Frugt, hvis forskj eilige Bygning 
for en stor Del afhænger af, hvor vidt de forskjellige nys 
omtalte Dele af Frugtknuden og af Æggehinderne komme til 
mer eller mindre fuldkommen Udvikling. 
Inden jeg vender tilbage til mine egne Undersøgelser, 
vil jeg endnu omtale, at ifølge Justs »Jahresbericht« for 
1873 Italieneren Li c op oli har undersøgt Kornskallen ^). 
') „Nuove richerche anatomiche sul frutto del formento e della Segale", in 
8to, 8 Seiten (Rendiconto della R. Accad. d. Scienze di Napoli. Oct. 1873. 
