47 
ben, företer många skiljaktigheter hos olika arter och racer inom 
det gamla Linneanska slägtet Canis. I allmänhet kan man säga, 
att denna sänkning är starkast hos de racer af tama hunden, 
som mest afvika från de vilda arterna. Deras sidodelar äro 
mera konvexa, och deraf följer att der är en fördjupning eller 
grop långsåt suturen dem emellan. Denna grop fortsättes 
långsåt suturen mellan näsbenen. Baktill gränsa de till hj ess- 
benen, med hvilka de äro förenade genom sutura coronalis^ 
och till de stora kilbensvingarne. Sutura coronalis utgår från öfre 
kanten af de stora kilbensvingarne något framom dennas midt. 
Framtill gränsa pannbenen till öfverkäksbenen (pssa maxillaria 
superiord) ^ näsbenen (ossa nasi) och tårbenen (pssa lacrt/malia), 
och undertill till de orbitala skifvorna af gombenens perpendiculära 
del samt till de små kilbensvingarne , och de bilda här den huf- 
vudsakliga delen af den inre väggen för ögonhålorna (prhitce). 
Vid nedre delen af ögonhålorna och nära intill de små kilbens- 
vingarne synas 2me små foramina (foramina orhitalia interiör d)^ 
af hvilka det ena merendels öppnar sig vid suturen mellan pann- 
benen och nämnde vingar. Vid bakre delen af den öfre ögon- 
hålsranden (mar g o supraorhitalis) bilda pannbenen en mer eller 
mindre utstående process, som, tillfölje deraf att den här baktill 
begränsar ögonhålan, erhållit henmmmgen processus postorbita- 
lis, och som motsvarar processus zygomaticus å pannbenet hos 
menniskan. Hos den afdelning af det Linneanska slägtet Canis ^ 
som omfattar hundar, vargar och schakaler, och som af sednare 
fått den generiska benämningen Canis i inskränktare bemärkelse, 
är denna process konvex och starkt nedåt böjd. Hos den afdel- 
ning, som omfattar räfvarne, och som erhållit namnet Vulpes^ 
är den deremot riktad utåt, samt ofvan mer eller mindre tydli- 
gen konkaverad, och den lemnar derföre en god karakter för 
åtskiljandet af dessa generiska grupper. Från hvardera proces- 
sus postorhitalis går bakåt och inåt en mer eller mindre skarp 
kant (crista f rontalis externa)^ som hos äldre individer, isyn- 
nerhet hanar, och serdeles hos vargen, snart förenar sig med 
den från motsatta sidan, och båda bilda i förening en mer eller 
mindre hög kam, som går långsåt sutura sagittalis — hvaraf 
den fått namnet crista sagittalis ^) — och bakåt förenar sig med 
1) Dessa upphöjda kanter eller kammar motsvara egentligen line(B se- 
micirculares hos menniskan. 
