59 
med 13:de, ocli äro antydda genom en enkel rygg på 14:de till 
och med 16:de. Diapophyserna , som på de främsta äro ganska 
långa, förmärkas såsom en långsgående rygg på hvardera sidan 
af bakre ändan ännu på den 8: de. På den 7: de uppträder å 
hvardera sidan af främre ändan en skarp köl , som vi måste an- 
taga för en parapophys, här visande sig framtill liksom hos de 
främre halskotorna. Den är märkbar ännu på den 12:te. 4:de 
till och med 16:de förete å undre sidan framtill ett par knölar, 
som äro de båda hsemapophyserna , hvilka här icke förena sig 
till bildandet af någon hsemalbåge samt äro sammanvuxna 
med kotkroppen. Denna aftager i tjocklek bakåt, och är på de 
bakre helt smal och liten, och af en nästan cylindrisk form, 
med tjockare ändar. Den sista (20:de) svanskotan utgöres blott 
af en liten tillspetsad knöl. 
Ref benen eller pleurapophyserna (costce) , som bilda 
de öfre delarne af bröstkotornas hsemalbågar, äro 13 par, — ett 
par för hvarje bröstkota — och äro alla vid sin öfre ända för- 
sedda med ett ledhufvud (capitulum) ^ som sitter på en mer el- 
ler mindre lång hals (collum) , hvilken begränsas af en mer eller 
mindre utstående knöl (tuberculum). Med hufvudet articulera 
de med bröstkotornas kroppar sålunda, att l:sta och de 3:ne 
sista paren endast articulera med hvar sin kotkropp , då deremot 
de andra paren hvartdera articulerar med 2me kotkroppar, d. v. 
s. med sin egen och den nästföregående, dock så att de hafva 
den största ledytan på den förre. Med knölen articulerade emot 
sina tillhörande kotors diapophyser. Yi hafva ofvan anfört, att 
hufvudet och halsen stundom blifvit ansedda såsom den från bröst- 
kotorna afsöndrade och till refbenen öfverflyttade parapophysen. 
För öfrigt har man på dem att märka kroppen eller den mel- 
lersta delen, och ändarne. Deras yttre sida är konvex och den 
inre konkav. Deras främre kant är rundad, och den bakre skarp, 
och innanför denna går parallelt med den en grop eller fåra 
{sulcus costalis) , som dock knappt är märkbar på det sista pa- 
ret. Vid deras undre, tvärt afhuggna ända äro de fästade vid 
de så kallade refbensbrosken, eller bröstkotornas haemapophyser, 
som alla äro broskartade. De främre paren äro, såsom vanligt, 
1) Detta händer dock någon gång såsom en anomali. Å ett skelett af 
hund hafva vi sett en fullständig och orörlig hsemalbåge med hsemaltagg 
under 4:de svanskotan. 
