62 
dylus) är dess tjockaste del, och vi hafva här en grund, fram- 
till tillspetsad ledgrop (cavitas glenoidalis)^ för articulationen 
med öfverarmens ledhufvud. Den något inknipna, här mycket 
korta delen mellan condylus ocH basen af kammen har fått namn 
af skulderbladets hals (collum).! Framom ledgropen är en kort, 
nedåt tillspetsad knöl eller utskott (^processus coracoideus) , som 
är sammansmält med condylus, hos äldre individer utan spår 
till sutur dem emellan, ehuru detta utskott har ett eget förbe- 
ningscentrum. Det är den enda återstoden af haemapophysen i 
nackvertebrans hsemalbåge Skulderbladets inre sida {fovea 
suhscapularis) har fyra mer eller mindre tydliga från halsen ut- 
gående radiära och låga ryggar Qinece eminentes). 
De öfriga delarne af de främre extremiteterna utgöra endast 
appendices till den nämnda haemalbågen. Af dessa delar före- 
finnes nyckelbenet (claviculd) blott uti rudimentärt tillstånd, 
såsom ett mycket litet, aflångt och plattadt ben (os claviculare) ^ 
som ligger löst i köttet mellan skulderbladet och bröstbenet, 
och som saknas stundom hos yngre individer helt och hållet, 
och stundom endast förefinnes å ena sidan. Af de andra appen- 
diculära benen är öfverarmbenet (os humeri)^ som med sitt 
ledhufvud (capuf) articulerar uti skulderbladets ledgrop , det stör- 
sta och starkaste, om än icke det längsta. På detta ben hafva 
vi för det första att märka dess öfre och nedre ända (extremi- 
tas superior & inferior) och den mellan dessa varande kroppen 
{corpus). Benets allmänna form företer en svag 5-formig böj- 
ning, så att den öfre ändan är något litet böjd bakåt, och den 
nedre böjd framåt. Det är af en temligen smärt och långsträckt 
form, så att dess omkrets på midten innehålles ungefär 37* å 
37.2 gånger i dess längd, det förra hos en gammal varg och 
en d;o hund. Den öfre ändan är utmärkt genom sin större tjock- 
lek, sitt ovala, baktill nedböjda ledhufvud (caput)^ som sitter 
på en föga märkbar hals (collum humeri), samt genom sina 
båda utskott: den större och mindre knölen (tuber culum majus 
S minus'). Af dessa är den förre, tuberculum majus, af en hop- 
tryckt form, och betydligt större än den sednare, samt har sitt 
läge framtill å yttre sidan af ledhufvudet. Den höjer sig nå- 
1) Bland däggdjuren äro Monotremerna de enda , som hafva denna hsem- 
apophys fullständigt utbildad. Hos de andra vertebrerade djurklasserna är 
den i allmänhet fullständig hos dem, som hafva skulderapparat. 
