18 
ker, i rent fysiskt hänseende, såväl genom formernas talrikhet 
som genom deras ofta kolossala storlek och gigantiska styrka 
utan tvifvel visar sig öfverlägset öfver den närvarande periodens, 
så förefinnas dock tvenne vigtiga omständigheter, som tala för 
att förlägga djmiifvets mogenhetsålder eller blomstringsstadium 
till denna sednare period. Det mest utmärkande draget uti 
djurlifvet, och det som gifver detta företrädet framför växtlifvet, 
är intelligensen, hos de lägre formerna endast märkbar såsom 
förnimmelse, ja t. o. m. endast såsom en reflex af yttre intryck. 
Man kan derföre antaga, att utvecklingen af djurlifvet haft till 
sitt mål att framställa intelligensen i sin högsta potens. Man 
måste följaktligen äfven antaga, att den period, under hvilken 
denna uppgift på det mest lysande sätt blifvit förverkligad, un- 
der hvilken intelligensen blifvit upphöjd till jordens herrskare, 
bör betraktas såsom det andra stadiet uti djmiifvets allmänna 
utveckling, eller såsom dess mogenhetsålder. Det finnes väl 
ingen som nekar, att menniskan representerar denna högre in- 
telligens , och att således den högsta utvecklingen af den mensk- 
liga intelligensen är betecknande för djurlifvets högsta utveck- 
lingsstadium. Vi kunna tänka oss möjligheten, ja sannolikheten 
af en mycket högre utveckling af intelligensen i en aflägsen 
framtid ; men då den utan gensägelse , både enligt archseologiens 
och historiens vittnesbörd, för närvarande står på ett högre 
stadium än någonsin förut, kunna vi tillsvidare åtnöja oss med 
att antaga den närvarande postquaternära perioden såsom den för 
djurlifvet högsta. De nyare undersökningarne tyckas ådagalägga, 
att menniskan uppträdt på jorden redan under tertiärperioden, 
enligt Charles Lyell, sannolikt under dess pliocena afdelning, 
ehuru denna svårligen kan begränsas hvarken från den före- 
gående miocena, eller från den följande quaternära; och således 
se vi, att denna period, som i physiskt hänseende för djurlifvets 
utveckling synes vara den kraftigaste , under inflytelsen af denna 
mäktiga alstringskraft, äfven får räkna sig till godo uppkom- 
sten af intelligensens förnämsta representant. Det synes derföre , 
som man äfven af detta skäl borde förlägga början af det andra 
stadiet i djurlifvets utveckling till slutet af tertiär-perioden. 
Emellertid äro de lemningar af menniskoverk , från denna period , 
som hittills blifvit funna, i jemförelse med den närvarande kul- 
turens alster, så ofullkomliga , att de ådagalägga , att den mensk- 
liga intelligensen då endast var i sin början, och sannolikt ge- 
