2 
nes utveckling ådagalägga, att de äfven häruti afvika från alla 
andra ryggradsdjur, emedan det ur ägget utgångna embryo då 
ännu icke visar någon karakter af att vara af ett ryggradsdjur, 
utan med en enkel oval eller elliptisk kroppsform förenar en 
cilierad kroppsyta, och medelst ciliarrörelse simmar fritt omkring 
i vattnet med spiralformiga rörelser, och således liknar de tidi- 
gare utvecklingsstadierna af embryonerna eller larverna af åt- 
skilliga lägre provinser inom djurriket. Först sedermera börja 
sådana delar hos detsamma uppkomma , som tydligen ådagalägga 
dess egenskap af ryggradsdjur. Eenst Håeckel ^) har uppskat- 
tat de afvikelser från de andra ryggradsdjuren, som lancett- 
fiskarne förete, så högt, att han betraktat dem såsom en egen 
grupp ("Subphylum") gent emot alla de andra ryggradsdjuren 
tillsammantagna, och det synes, som deras egendomliga, då ännu 
för honom obekanta utvecklingshistoria lemnar ett ytterligare 
stöd för denna åsigt. Samme författare har, på grund af den 
afvikande byggnaden, äfven upptagit rundmunnarne såsom en 
serskild klass {Marsipohranchia)^ skild från den af de andra 
fiskarne, och vill uti dem och lancettfiskarne , med tillägg af 
andra ännu lägre stående, försvunna och okända former, se de 
äldsta representanterna för ryggradsdjurens provins 
Med hänsyn sill den yttre kroppsformen visa en del andra 
högre stående ryggradsdjur en anmärkningsvärd analogi med 
vissa lägre stående djurformer, hvilken analogi stundom blifvit 
lagd till grund för deras trivialnamn. Så t. ex. ma^Äbatra- 
chierne, ma^^ormarne och ma5Ä;ödlorne, som till sin allmänna 
form mer eller mindre likna maskarne. Maskormarne, åtmin- 
stone en del af dem, synas oss dock i detta afseende förete en 
större analogi med en del myriapoder, t. ex. med Julus. 
Eyggradsdjuren skilja sig från alla de andra djuren till en 
början genom sin utveckling, hvilken företer en del egenheter, 
som betinga de permanenta morphologiska karakterer, hvilka ut- 
märka dem såsom fullt utbildade. Hos embryonerna af de an- 
1) Generelle Morphologie der Organismen, 2:ter Band, pag. CXIX. 
2) De äldsta fossila lemningar af ryggradsdjur äro , enhgt E. Owen (Pa- 
Iseontology 2:d edit. pag. 119) en ryggfenstagg af en haj (Äcanthias), och 
en sköld af en Placoganoid (Fteraspis), båda funna i de yngsta Siluriska 
bildningarne. Det förtjenar anmärkas, att en del Placogauoider , t. ex. Ce- 
phalaspis, uti sin allmänna kroppsform förete en påfallande analogi med en 
del af de äldsta fossila arthropoderna, t. ex. Trilobiterna. 
