97 
och i allmänliet har naken eller nästan naken spets. Ögonen äro 
oftast små, men medelmåttiga hos pteropodiderna eller fläderhun- 
darne; och man har på grund deraf antagit, att deras syn under 
mörkret eller skymningen vore ganska begränsad, och att den ersat- 
tes af deras fina hörsel och känsel. Deras pupill lär emellertid un- 
der mörkret kunna betydligt utvidgas , och deras synförmåga torde 
derföre icke vara så inskränkt, som man förmodat. Öronen äro 
ofta stora, hos pteropodiderna medelmåttiga eller små, och de 
äro i allmänhet försedda med ett tydligt och mer eller mindre 
stort öronlock (tragus); och man har erfarit, att hörseln, åt- 
minstone deras, som hafva stora öron, är mycket fin, och att 
de kunna gifva öronen en vibrerande rörelse. Spenarne äro 2:ne, 
vanligen belägna på bröstet , mera sällan (si. Fteropus) vid arm- 
hålorna. Honorna af en del af de med hudskifvor vid nosen för- 
sedda handvingarne (istiophorer) hafva i grannskapet af genita- 
lia ett par körtlar, vid hvilka deras ungar strax de äro fram- 
födda suga sig fast, och som stundom blifvit oriktigt ansedda 
för spenar. De bakre extremiteterna äro jemförelsevis små och 
svaga, detta dock i mindre grad hos pteropodiderna. Då de, 
jemte det att de göra tjenst för krypning eller gång samt för 
anklamring eller upphängning, hafva till sin uppgift, att vara be- 
hjelplige vid flygten, derigenom att de bidraga till att utspänna och 
rikta den vid dem fästade länd- och svansflyghuden , så äro de i all- 
mänhet riktade bakåt, och dels härigenom, och dels derigenom att 
de i sina rörelser äro hindrade af flyghuden , äro äfven dessa extre- 
miteter föga duglige till gång eller språng. De äro försedda med 
fem nästan lika långa tår, af hvilka l:sta tån, som endast har 2:ne 
phalanger, tillfölje af extremiteternas riktning, är vänd utåt, och 
endast undantagsvis är motsättlig. I allmänhet äro alla tårna be- 
väpnade med stora , krökta och spetsiga klor. Hos en stor del är 
fotvristen försedd med ett öfvertaligt vid hälbenet fästadt smalt 
och långt, till dels broskartadt ben, det så kallade sporrhenet, 
som är omslutet af svansflyghuden vid dennas bakre kant, och 
tjenar till att bidraga till dess utspänning. Dessa extremiteter 
begagnas föga för gång, men mera för klättring uppför väg- 
garne af de ihåligheter i träd , klippor eller murar, der de ligga 
1) Man har vanligen uppgifvit, att pteropodiderna och en del andra, t. 
ex. BhinolophuSy sakna tragus, men Owen (Anatomy of Vertebrates, vol. 
ni, pag. 229) har dock funnit den tydlig hos de förra. 
7 
