120 
sig med den förre , och vid denna förening är der en grund bugt. 
Vid basen är der å inre sidan en tvärgående hudflik, som upp- 
kommer vid öronlockets bas , och slutar vid den inre listen. Å 
yttre sidan äro de till dels betäckta af långa hår. Öronlocket, 
som mot spetsen afsmalnar och är der temligen smalt, räcker 
öfver örats midt, och har den inre kanten rät, och en utstående 
trubbig flik i den yttre. Nosen är serdeles karakteristisk deri- 
genom, att den ofvan är långsåt, och baktill något djupare ur- 
holkad, med skarpt afsatta sidokanter. På sidorna har den lång, 
framtill kort, och i urholkningen baktill ingen hårbetäckning, 
och den är å de förra starkt uppsvälld. Ofvan hvartdera ögat 
är en helt liten knöl, och under hakan en större. Hårfällen är 
tät och yfvig. Då vingarne hopläggas, räcka de med tummen 
till nosspetsen, och med spetsen af 3:dje fingret till midten af 
underbenet. Tummen är endast ungefär af halfva längden af 
4:de fingrets l:sta phalang. Pekfingrets ofullständiga phalang 
är ytterst liten ^). Svansen är lång, och då den endast med 
sista vertebran räcker utom svansflyghuden, följer deraf, att denna 
är särdeles stor. Svansvertebrorna äro långa, 10 till antalet. 
Ländflyghuden sträcker sig till basen af lista tån å bakfötterna. 
Svansfl3^ghuden har å hvardera sidan af svansen 13—14 tväråd- 
ror eller elastiska tvärband, utom det sista. Utanför sporrbenet 
är en liten , men tydlig hudflik. — Färgen ofvan svartaktig med 
mer eller mindre tydliga gråbruna hårspetsar, under med grå- 
hvita sådana, som mer eller mindre dölja den svartaktiga bot- 
tenfärgen, isynnerhet på basen af svansflyghuden, och midtåt 
bröstet och buken. Öron och flyghud svartbruna. 
Craniet: Dess hufvudsakliga karakterer hafva redan blifvit 
anförda. Det är litet. Dess längd är 15 mill. och bredd öfver 
tinningarne 9 d;o. Det närmar sig uti den allmänna formen 
mest till det af Flecotus auritus, men skiljes dock lätt såväl 
från det som från cranierna af alla våra andra flädermöss genom 
sin mycket korta och ofvan platt-konkava nos eller ansigtsregion. 
Hjernskålen är märkbart uppstigande öfver ansigtsregionen, men 
dock ej så mycket, som hos den långörade flädermusen, och der 
är en djupare sänkning öfver gränsen mellan hjessbenen och in- 
terparietalbenet , och de förra äro å sidorne baktill mindre kon- 
1) Genom den ringa utvecklingen af denna phalang tyckes barbastellen 
vara den bland våra verpertilionider, som mest närmar sig till si. Mhino- 
lophus. 
