141 
La Pipistrelle, Daubenton: Mémoires de Mathématique & dePhy- 
sique de rAcadémie Eoyale des Sciences, de l'an- 
née 1759, pag. 381. Tr. Paris 1765. 
Vespertilio pipistrellus , Schreber: Die Säugthiere, l:er Theil, pag. 167, 
tab. 54. — 1774. 
„ , , Keyserling & Blasius : Archiv fiir Naturgeschichte, 
von WiEGMANN, 5:er Jahrg. l:er Bd. p. 321. — 1839. 
Vesperugo pipistrellus, Keyserling & Blasius: Die Wirbelthiere Europa's, 
pag. 49. — 1840. 
Vespertilio pipistrellus, S. Nilsson: Skand. Fauna, Däggdj. 2:dra uppl. 
pag. 41. — 1847. 
Vesperugo pipistrellus, Blasius: Naturgeschichte d. Säugethiere Deutsch- 
lands, pag. 61. — 1857. 
„ „ A. E. Holmgren: Skandinaviens Däggdjur, pag. 
87. — 1865. 
BesJcr. Kroppens längd P/i^ t. eller 42 millim. L. af 
örat från basen eller fästet af yttre kanten t. eller 11 mill. 
D:o d:o från basen vid hjessan ^30 ^- ^^^^^ ^ ^ill- I^- tragus 4 
mill. L. af underarmen 1 t. eller 30 mill. L. af underbenet 
*/io t- eller 12 mill. L. af svansen l7ao ^- ^^^^^ ^2 mill. L. af 
3:dje fingret med dess os metacarpi 1 Ym t. eller 51 mill. L. af 
5:te d:o med d:o ly.^o t. eller 38 millim. L. af foten med 
klorna 7 millim. 
Genom sin ringa storlek kännes denna arten med lätthet 
från våra andra flädermöss, med undantag af nathusiska fläder- 
musen. Hufvudet är stort, och utgör ungefär af kroppsläng- 
den, och nosen är kort, bred och trubbig, och på sidorna upp- 
svälld, och der temligen glest hårig. Öronen, som äro mycket 
kortare än hufvudet, äro dock icke så särdeles små. De äro 
upptill något afsmalnande, med den trubbiga spetsen ungefär 
midt öfver deras bas, med yttre kanten närmare spetsen grundt 
utringad, och denna kant har sitt fäste något under och bakom 
munvinkeln. Inre kanten har närmare basen en framstående kon- 
vexitet, och är mellan denna och spetsen nästan rät. Öronlocket 
(tragus) är ofta å främre eller yttre sidan konkavt långsåt, med 
den yttre konvexa kanten något bugtig. Dess största bredd är 
under midten af inre kanten, men det är dock mot den trub- 
biga spetsen föga afsmalnande, och dess inre kant är obe- 
tydligt konkav. Dess spets är ungefär i jemnhöjd med den 
nämnde framstående konvexiteten i örats inre kant. Den hop- 
lagda vingen räcker framtill något framom munvinkeln , och bak- 
till ungefär till midten af det utsträckta underbenet. Tummen 
