166 
honom blifvit oss benäget meddelade; och den tyckes icke vara 
sällsynt derstädes. Det af Prof. Wahlgeen omnämnda exempla- 
ret blef funnet i ett ihåligt träd. Under denna vinter (1870) 
har Conserv. Svensson funnit den i de underjordiska kalkbrotten 
vid Ignaberga, och det ofvan beskrifna exemplaret blef sändt 
lefvande till oss, jemte de ofvan anförda derstädes tagna exem- 
plaren af Plecotus miritus och Vespertilio dmihentonii. Den 
hade att uthärda flera graders köld under resan, men var dock 
lefvande, då den framkom hit till Upsala. Den dog emellertid 
strax efter uppvaknandet, och visade sig derigenom vara mera 
ömtålig än de andra båda, hvilka icke tycktes hafva lidit något 
men af den kalla färden. Utom Sverige förekommer den, enligt 
Blasius och KoLENATi \ mcUcrsta Europa: i England, Tyskland 
och Österrike; och, enligt J. F. Beandt, i Curland och södra 
Eyssland ända till den 55:te nordliga breddgraden. 
Såsom vi hafva sett, hibernerar den stundom i underjordi- 
ska hålor; men eljest brukar den, enligt Blasius och Kolenati, 
vanligen dölja sig och hibernera i hål i träd. Den framkommer 
sent på aftonen, och flyger temligen lågt och långsamt, samt 
är skygg och mindre sällskaplig. Den uppvaknar under våren 
sent ur sin vinterdvala. 
Tillägg till sid. 86, rörande ordn. Lamnunguia. 
J. E. Geay 1) har beskrifvit 13 arter af denna ordning-, för- 
delade på 3:ne särskilda slägten, nemligen: 
1. Slägt. Hyrax, med arterna 
H. capensis, H. Burtonii^ H. Welwitschii, H. Brucei, H. Äl- 
pini, H. sinaiticus, H. ferrugineus , H. irroratus, och H. Bo- 
cagei. 
2. Slägt. Euhyrax, med arten 
E. abyssinicus. 
3. Slägt. Dendrohyrax, med arterna 
D. dor solis ^ D. arboreus, D. BlainvilUL 
1) Aimals and Magazine of Natural History, 4:t}i series, vol. I, pag. 
35, år 1868; och d:o d:o vol. UI, pag. 242, år 1869. 
