175 
Igelkottarne äro klumpiga djur, som i allmänhet icke äro 
snabba i sina rörelser, och som till ersättning för den bristande 
snabbheten hafva erhållit en taggbeväpnad kroppsbetäckning, och 
förmågan att kunna hoprulla sig så, att deras taggiga pansar 
skyddar dem emot deras fiender Halsen är till det j^ttre 
föga eller icke distinkt. Den tjocka hud, som betäcker krop- 
pens öfre sida, är från pannan eller hjessan till något ofvan 
svansroten, samt nedåt kroppssidorna tätt betäckt af långa och 
spetsiga, honartade och rörliga taggar som äro fint strierade. 
Den öfriga delen af kroppen, med undantag af nosspetsen och 
fotsulorna , är betäckt af stundom gröfre och styfvare , och stun- 
dom finare och mjukare hår och borst, af hvilka en del äro af 
betydlig längd. Den tillspetsade nosen är af medelmåttig längd, 
och dess spets är naken till bakom näsborrarna, och den nakna 
huden är mosaiklikt skifvig. Näsborrarna äro belägna på sidorna 
af nosspetsen , och äro upptill afsmalnande , och den bakåt utvikna 
hudkanten bakom desamma är crenulerad. Yibrisserna äro få 
och mindre tydliga. Ögonen äro små, och öronen (utöronen) 
utstående ur hårbetäckningen, samt håriga, och af vexlande 
storlek. Tragus är liten, men tydlig, och dess spets trubb- 
vinklig. Fötterna äro korta, de främre något tjockare än de 
bakre , och fotsulorna äro nakna. Af de fem korta tårna är den 
yttersta å hvardera sidan betydligt kortare än de 3:ne andra. 
Klorna äro krökta och temligen stora, men hoptryckta och 
trubbiga, och ofvan och å sidorna fint strierade. De på främre 
äro ej större än de på bakre fötterna, och derföre kunna de 
förra ej betraktas såsom utmärkta gräffötter. Svansen är helt 
kort. De äro i allmänhet smärre djur, dock ej mycket små; 
och inom denna ordning äro de bland de större, om ock ej 
bland de största. Honan har 3 — 5 par spenar, dels på bröstet 
och dels på buken 2). 
Den för dessa djur egendomliga underhudsmuskeln, genom 
hvilken de äga förmågan att hoprulla sig, har följande byggnad. 
Den består af 3:ne af delningar , hvilka återigen äro delade i sär- 
skilda delar. 
1) En dylik förmåga att hoprulla sig träffa vi äfven hos Manis, Da- 
sypus, Chlamydophorus , Ecliidna, och Ornithorliynchus. 
2) Hos Erinaceus auritus finnas, enligt Pallås, endast 3:ne par spe- 
nar, hvaraf 1 par på bröstet. 
