198 
utbredt armbågsutskott Carpus har 10 ben, d. v. s. de van- 
liga, samt i midten ett öfvertaligt os intermedium s. centralen 
och vid inre eller radialsidan ett stort öfvertaligt ben med form 
af en sikel eller skära (os falciforme), tjenande till att göra 
handlofven bredare, och tjenligare för gräfningen. Mellanhands- 
benen och phalangerna äro korta, med undantag af klophalan- 
gerna, som i spetsen äro klufna. A undre sidan mellan mel- 
lanhandsbenen och fingrarne äro sesamoidben , och å öfre mellan 
I:sta och 2:dra phalangerna äro äfvenledes sådana. — Bäckenet 
är mycket smalt, och afviker, jemte det af näbbmössen, derige- 
nom från alla våra andra landtdäggdjurs bäcken. Genom dess 
utomordentliga smalhet har apertura pelvis blifvit så liten , att 
den endast kan tjena till genomgång för muskler, nerver och 
blodkärl, och att såväl genital- och urinorganerna , som intesti- 
niim rectum gå under densamma, mellan blygdbenen och ab- 
dominalmusklerna. Således är det tydligt, att honans vagina 
ligger under bäckenet, och att fostret vid partus ej passerar 
genom apertura pelvis Höftbenen (pssa ilium) äro mycket 
smala, nästan jemnbreda, med främre ändan blott föga utåt 
böjd, och liggande nästan parallelt med korsbenet, samt till 
större delen af sin längd fästade vid detta. Blygdbenen, som 
äro smala, närma sig hvarandra framtill, der de äro bredast, 
men der är dock ingen sympliysis. Bakåt divergera de, och 
deras bakre vinkel , bildad af deras båda grenar, utskjuter längre 
tillbaka än tuher ischii. Acetabulum är öppet nedtill , der blygd- 
benet stöter till detsamma, och ligamentum teres har sitt fäste 
intill denna öppning. Tuberculum ileopectinceum är obetydlig. 
Höfthålet (foramen ohturatorium) är stort och aflångt, med 
undre kanten rät. Sittbenen äro tjockare än blygdbenen, med 
tydlig sittknöl, samt endast innanför acetabulum sammanvuxna 
med korsbenet. Lårbenet är kort , och har den öfre ändan tem- 
ligen bred, derigenom att det nästan midt emot den ganska 
1) Underarmen af Ornithorhynchus och Echidna liknar mycket den af 
Talpa. 
2) Den som först anfört detta egna förhållande, är, såvidt vi erfarit 
det, F. G. J. Jacobs: Talpce europem Anatome. Dissertatio pro summis in 
medicina et chirurgia honoribus rite obtinendis; cum 3 tabu^is. Jenae 1816, 
pag. 18. — Sedermera har det blifvit anfördt af S. Nilsson i Skand. Fa- 
una, däggdj. 2:dra uppl. 1847, pag. 68; och af C. G. Giebel i "Die Säu- 
gethiere," 1855, pag. 892; m. fl. 
