234 
SON 1). Vi liafva iakttagit , att imgarne i allmänhet af denna ar- 
ten, liksom af vanliga näbbmusen, hafva färggränsen mindre 
tydlig, än de äldre. 
Craniet Längd, utan framtänderna , 20 millim. Bredd 
öfver tinningarne 10 mill. Fars occipitalis af nackbenet har 
sin öfre del framtill afrundad, och icke tvär. Öfre profilkon- 
tm^en företer öfver pannbenen en ganska stark sänkning. Näs- 
benen äro af en särdeles betydlig längd, och bilda baktill en 
spetsig vinkel mellan pannbenen, och hafva framtill öfver näsöpp- 
ningen en utringad kant, och der bakom äro de plattade. Hamuli 
pterygoidei äro tydliga, och hvartdera öfverkäksbenet utsänder 
baktill vid sidan af den bakersta kindtanden ett kort spetsigt 
utskott. Foramen magnum är ungefär lika bredt, som högt. 
Bakom foramina incisiva är en liten aflång öppning. 
Tänderna. Hos äldre individer, med mycket slitna tänder, 
är stundom den brunaktiga färgen å tandspetsarne föga märk- 
bar; och den konvexitet eller antydning till knöl, som eljest 
förefinnes nära vid basen å öfre kanten af de undre framtänderna , 
saknas helt och hållet, och dessa tänder hafva sin spets nästan 
rät. Så hafva vi funnit förhållandet vara hos den ofvan anförde 
hanen från Bergen i Norge. Den l:sta öfre oäkta kindtanden 
är ofärgad och lägre än den 2:dras D:o inre tagg vid basen. 
l:sta och 2:dra äkta öfre kindtänderna hafva den främre inre 
taggen vid basen spetsig. 
Yattennäbbmusen förekommer från Skåne till norra Lapp- 
land (åtminstone Karesuando , enligt Nilsson) och sannolikt till 
Finmarken i Norge. I trakten af Bergen hafva vi funnit den 
allmän. Den erhålles dock mindre ofta än allmänna näbbmusen, 
och tyckes derföre vara mindre allmän än denna. Dess olika 
lefnadssätt torde dock i någon mån härtill bidraga. Den håller 
sig, såsom redan är anfördt, i allmänhet vid vatten, men såväl 
vid hafvet som vid färska vatten på sådana ställen , der den har 
tillgång på föda. Oftast träffas den vid åar, bäckar, källdrag 
och kärr ; der den under aftnarne och nätterna är på ständig jagt 
efter smärre fiskar, groddjur, vatteninsekter och smärre kräft- 
djur, sådana som grundmärlan (Gammarm pulex). Enligt 
Samuel Ödmanns iakttagelse är den äfven under vintern i rö- 
1) Det är denna varietet som af Fitzinger m. fl. blifvit kallad Cros- 
sopv^ remifer. 
