238 
dom Vrsus, Frocyon, Hyaena och Felis, likväl hos de 4 sist- 
nämnda slägtena icke derföre att mellankäksbenen hafva fått 
en särdeles stark utveckling, utan derföre att pannbenet utsän- 
der framåt å hvardera sidan en lång spetsig process, mellan 
öfverkäksbenen och näsbenen. I afseende på craniet för öfrigt, 
har det mycket ofta ett distinkt så kalladt interparietalben , 
som har sitt läge på öfre delen af hjernskålen baktill, mellan 
hjessbenen och öfre nackbenet, och är en från detta sednare 
afsöndrad del. Tillfölje af den egendomliga formen å ledgro- 
parne för underkäken sakna dessa postglenoid-process. Fora- 
mina infraorhitalia äro oftast mycket stora, och i sådant fall 
dela canales infraorhitales processus zygoniatici å öfverkäks- 
benen i 2:ne grenar, samt förete det egna förhållandet, att de 
ofvantill tjena till genomgång för en gren af stratum profun- 
dum af muscuhts masseter, hvilken utgår från sidorna af nosen, 
och fäster sig på sidorna af underkäkens corpus på en der i 
allmänhet varande mer eller mindre starkt utbildad crista. Un- 
derkäkens ledknappar äro mer eller mindre aflånga, och pro- 
cessus condyloideus är mer eller mindre lång. Craniets öfre 
profilkontur är mer eller mindre bågböjd, och företer ingen 
sänkning framom pannan. 
Halskotorna hafva mer eller mindre utbildade neuraltaggar, 
blott den hsta har en tydlig hypapophys, och ett ringa antal 
ha distinkta parapophyser. Bröst- och ländkotorna äro oftast 
tillsamman 19 till antalet, och en stor del af dem hafva tyd- 
liga ana- och metapophyser. Korsbenskotornas antal är ofta 4. 
Svanskotornas antal vexlar i mån af svansens längd. Då den är 
lång, äro de undertill försedda med hsemapophysialben , med 
undantag af de sista. Eefbensbrosken , eller hsemapophy serna 
uti bröstkotornas hsemalbågar äro broskartade, och i allmänhet 
äro 7—8 par af dessa fästade vid bröstbenet. Detta är långt 
och smalt, bestående af flera leder, och den första leden (ma- 
nuhrium) är ofta framtill något utbredd, och undertill kölad. 
Större delen gnagare hafva nyckelben, och dessa äro genom 
tydliga broskartade episternaldelar (Gegenbaue) fästade vid ma- 
nuhrium. 
Skulderbladet är bredt, mer eller mindre triangulärt, mer- 
endels med lång eller temligen lång hals, med mer eller min- 
dre lång spina, som slutar i en lång acromion, och med tyd- 
lig processus coracoideus. Öfverarmbenet är af vexlande form , 
