290 
yngre ljusare hrm^ och under grågul, samt utåt temligen 
långhårig och tjock. Ofvan på hufvudet och ryggen mer eller 
mindre ljust rödbrun. Mellersta hindtanden i öfverJcäJcen har 
å inre sidan 2:ne utstående vinhlar, och den hahersta i samma 
käke har å yttre sidan 8:ne, och å inre B:o 4 utstående vink- 
lar, och dess hakersta emalj slynga är baktill spetsig 
Glirium ordine, 
ficrc:. 21-22. - 
Mus rutilus, Pallas: Novas species Quadrupedum ^ 
pag. 246, tab. XIV B., tab. XVII, 
1778. 
„ „ Schreber: Die Säugthiere, 4:er Theil, pag. 672, tab. 
188. - 1792. 
Pallas: Zoographia Eosso-Asiatica , vol. I, pag. 177. 
- 1811. 
C. J. SuNDEV^^ALL, Tvenne för Sverige nya Gnagare- 
arter, samt tandbyggnaden hos Ärvicola och Myodes; 
Kongl. Vetensk. Akad:s i Stockh. Handl. 1840 (tr. 1842), 
pag. 19, tab. I, fig. 2 (kindtänderna). — 1842. 
S. Nilsson: Skandin. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl. 
pag. 366. - 1847. 
J, F. Brandt: Bemerkungen iiber die Wirbelthiere des 
nördlichen europäischen Eusslands , besonders des nörd- 
lichen Urars; "der nördliche Ural und das Ktistenge- 
birge Pae-Choi." Bd. II, von E. Hofmann. Appen- 
dix, pag. 37. - 1856. 
Hypudceus rutilus, A. E. Holmgren: Skandinaviens Däggdjur, pag. 260. 
- 1865. 
Ärvicola rutilus, 
Lemmus rutilus, 
Ärvicola rutilus, 
Beskr. 2) ef, fullvuxen. Längd af kroppen ungefär 37io 
tum eller 108 millim. L. af örat från basen af dess yttre kant 
1) Denna art kännes bäst genom sin färg i förening med den korta, 
tjocka och temligen långhåriga svansen. Dess kindtänder äro i det närma- 
ste like dem af föregående art, och den bakersta i öfverkäken följaktligen 
mycket olik den hos följande arten. Hos ett yngre exemplar från Sibirien, 
som vi erhållit af Prof. v. Middendorff, hafva vi funnit någon skiljaktig- 
het uti tandbyggnaden från de Svenska exemplaren, deruti att den bakre 
inre utstående vinkeln på den mellersta öfre kindtanden har en liten bugt , 
som antyder denna vinkels delning i 2:ne, och den bakersta öfre kindtan- 
den har äfven å yttre sidan 4 utstående vinklar, ehuru den bakersta af 
dessa är obetydligt framstående. Den är äfven uti färgteckningen något 
olik dem deruti, att den ofvan har en ljusare rödbrun färg, och svansen 
är ofvan gulbrun. 
2) Efter uppstoppade exemplar i Zool. Eiksmuseum i Stockholm, från 
Muonioniska, och skänkte af L. L. L^stadius. 
