303 
som är den största, har å kronan 5 emalj slyngor, och å yHyq 
och inre sidorna 3me utstående vinklar. Den 2:dra D:o har å 
kronan 4 emaljslyngor, och å yttre sidan 3:ne, och å den inre 
2:ne utstående vinklar. Den 3:dje kindtanden, som är bakåt 
afsmalnande, har å kronan 5 — 6 emaljslyngor, och å yttre sidan 
3—4, och å inre D:o 4 utstående vinklar. Då den har 5 emalj- 
slyngor, är den bakersta eller 5:te till dels delad i 2:ne genom 
en från inre sidan djupt ingående bugt, och denna slynga är 
baktill trubbigt tillspetsad. — Underkäken: Den l:sta kind- 
tanden, som är den största, har å kronan 6 emaljsl3mgor, af 
hvilka den främsta företer antydning till delning, och å yttre 
sidan har den 3:ne, och å den inre 5 utstående vinklar. Den 
2:dra D:o har å kronan 5 emaljslyngor, och å yttre och inre 
sidorna 3me utstående vinklar. Den 3:dje eller bakersta kind- 
tanden, som är den minsta, har å kronan 3:ne emaljslyngor, 
och ä yttre och inre sidorna 3me, de å förra obetydligt, ut- 
stående vinklar. 
Enligt sednare iakttagelser lär mellansorkens geografiska 
utbredning hos oss sträcka sig längre söderut, än man förmo- 
dat. Den hade inom Sverige endast blifvit funnen i Lappland, 
och inom Norge så sydligt som i fjelltrakterna mellan södra 
Gudbrandsdalen och Österdalen, der vi sjelfve anträffat den vid 
Sollien 1843, och man antog derföre, att den hos oss endast 
tillhörde den högre norden , tills Jägmästaren A. Cnattingius 
uti boet hos en rufvande hona af perlugglan (Strix tengmalmi) 
i trakten af Norrköping i Östergötland fann 10 döda exemplar 
(af hvilka "fem orörda") af denna sork , till ett säkert bevis pä 
att den förekommer i denna trakt. Vi känna icke något annat 
bevis på att den så sydligt blifvit anträffad hos oss. Det är 
emellertid alls icke omöjligt att den här kan förekomma ändå 
sydligare. Blasius uppgifver, att han erhållit den från de Eyska 
Östersjöprovinserna. Mot norden förekommer den ända till Is- 
hafvets kuster. Härvarande Universitets zoologiska museum har 
erhållit den från Qvickjock i Lule Lappmark, frän Pajala i 
Torneå Lappmark , samt från trakten af Warangerfjorden i Nor- 
ska Östfinmarken. Med undantag af den anförda iakttagelsen 
af Cnattingius, har den emellertid, oss veterligen, ännu icke 
blifvit faunen i de mellersta delarne af landet, utan endast i 
1) Svenska Jägareföubiindets Nya Tidskrift, 3:dje årgången, sid. 47. 
— 1865, med signaturen A. C. 
