307 
och den sistnämnda arten, enligt vår hittills vunna erfarenhet, icke före- 
kommer här, så synes man dock hafva skäl att antaga, att LiNNÉ's Mus 
agrestis och hans M. gregarius äro endast olika namn för en och samma 
art. Namnet gregarius har också blifvit återupptaget af ett par Svenska 
författare — A. J. Eetzius och G. J. Billberg — och skulle kunna bibe- 
hållas, om icke det andra hade prioritet. — H. B. Melchior tillkommer 
förtjensten af att först hafva återupptagit och i anseende till slägtet och 
arten riktigt bestämt det äldsta Linnéanska artnamnet agrestis, uti hans 
ofvan citerade arbete öfver Danmarks däggdjur. 
BesJcr. cT, fullvuxen. Längd af kroppen från nosspetsen 
till svansroten nära 4 tum, eller 117 millim. L. af hufvudet 
IV20 t. eller 32 mill. L. at örat från basen af yttre kanten 
7-20 t. eller 14 mill. L. af bakfoten från hälen till mellersta 
klospetsarne 7io ^- ^i^l- svansen, utan håren 
vid spetsen 1 t- 6^'^^^ mill. — Hos en yngre hona , hvars 
kroppslängd var 3 t. eller 90 mill., var svansen ^7-2o t- ^^l^^' 
28 mill. — S. Nilsson har hos honor af 3720 ^^^^^ (decim.-t.) 
eller 100 millim: s kroppslängd funnit svansen vara stundom af 
*72o ^-s eller 25 millimis, och stundom af I720 ^^^^^ 
millim:s längd, och t. 0. m. längre'-^). 
Nosen är trubbig, och ögonen små, samt belägne ungefär 
midt emellan nosspetsen och öronen. Dessa, som äro något 
längre än V3 ^f hufvudet, äro vanligen (beroende af hårfällens 
större eller mindre yfvighet) dolda eller nästan dolda i hårfäl- 
len, samt af en nästan rund form, och vid basen nakna, men 
närmare kanten med gles hårbetäckning. Äntitragus bildar en 
ganska starkt framstående afrundad flik. Morrhåren räcka föga 
bakom öronen. Klorna på framfötterna äro kortare än de på 
de bakre D:o, och bådadera af en gråhvitaktig eller stundom 
gråbrunaktig färg, och ofvantill till dels betäckta af långa hår. 
Den rudimentära tummen å framfötterna har en hoptryckt och 
något tillspetsad nagel. Bakfötternas fotsulor äro baktill hå- 
riga. Då bakfötterna sträckas tillbaka , nå de ungefär till spet- 
sen af svansen. Denna, som är afsmalnande emot spetsen, har 
en temligen tät hårbeklädnad, så att hudflällen föga eller icke 
skönjas; och dess längd utgör i allmänhet mellan ^/g och 
1) Skandin. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl. pag. 368—369. 
2) Det var denna betydliga variation uti svansens längd som gaf an- 
ledning till uppställandet af arten Lemmus insularis, erhållen i Östgöta 
Skärgården. (Öfvers. af Kongl. Vetensk. Akad:s Förh. 1844, pag. 34), 
