321 
de större barrskogarne i Norge, och att dess undangömda lef- 
nadssätt är orsaken till, att den så sällan anträffas. Den är, 
enligt vår iakttagelse, särdeles snabb i sina rörelser, och kan 
göra långa språng, så att den ej är lätt att taga med hän- 
derna. Vi vilja här återgifva hvad Wegelin ^) om den nppgifvit, 
såsom upplysande i afseende på dess migrationer, såväl som 
i afseende på dess förekomst hos oss, och dess lefnadssätt. 
"Tvenne hannar togos den 4 Nov. 1843 i Orsa socken i Da- 
larne. Båda hade längd, hvaraf svansen utgjorde Va 
tum utom fällen^). Af formförhållanden kan anmärkas, att 
främre tummens breda, platta och tvåspetsade klo, hos denna 
art har främre spetsen bredast. Dessa djur lära ej finnas i 
Orsa för beständigt, utan komma vandrande tidtals, liksom 
Lemlarne, men ej alltid pä samma gång med dessa. Nu voro 
båda slagen ymniga, och Fjellemlarne hade vistats der ovanligt 
länge, nemligen öfver ett år. På våren hade ofta en stor mängd 
drunknade Blåmöss drifvit till lands ur Fogelsjön. Murkna lågor 
(liggande stockar) lära de stoppa fulla med husmossa, utan att 
de fyllda hålen kunde anses såsom deras bo, alldenstund de ej 
vistats deri. Underligt synes det, om de skulle samla förråd 
till vinterkost af en i dessa trakter så ymnig växt som hus- 
mossa. Magarne på de två undersökta exemplaren voro tomma. 
Contenta i tarmarne voro naturligtvis vegetabiliska. De hafva 
en temligen stark och någorlunda ren moschuslukt, som efter 
handtering länge vidlåder fingrarne. Liksom Fjellmössen hafva 
de ej förmärkts göra skada på hö, men de beskyllas för att 
hafva uttorkat tall- och enbuskar, genom att afgnaga barken 
och uppäta safven. — Troligtvis finnas Blåmössen i de flesta 
af våra fjelltrakter, något längre ned än den egentliga Lemmeln. 
Enligt de underrättelser jag hopsamlat under en resa i Jemtland 
år 1844, vågar jag påstå, att de förekomma från de östligaste 
tjellen till riksgränsen, och af uppgifter som erhöllos i Idre, 
år 1836, blir det sannolikt, att de då funnits äfven der. Uti 
min dagbok antecknades då följande: Det synes som om de 
(Fjellemlarne) parade sig med Fältlemmeln •^) , emedan samma 
1) Öfversigt af Kongl. Vetensk. Akad:s Förh. 1845 (tr. 1846) , pag. 188. 
2) Dessa mätt äro verkmått ; men de utvisa dock , att dessa hanar varit 
något större än den ofvan beskrifna honan. Det må äfven här erinras, att 
Wegelin med namnet Blåmöss utmärker skogslemlarne (referenten;. 
3) Arvicola agrestis (ref.). 
