327 
Marken på dessa ställen är vanligen rik på tufvor, under hvilka 
den gräfver sig gångar, och tillreder sina bon. På de ställen, 
der flell-lemlarne någon tid förekommit i större mängd, hafva 
de nästan alltid ådagalagt sin der var o derigenom, att de å större 
delen af de der befintliga lägre buskarne afgnagit barken, så att de 
förvissnade grenarne ofta på långt håll lysa hvita. Derjemte 
finner man der betydliga massor af deras nästan cylindriska träck. 
Det händer emellertid ofta att man på sådana ställen ej får se 
en enda ^^H-lemmel, emedan de samtligen utvandrat derifrån. 
Vi hafva redan ofvan yttrat, att det är dessa deras utvan- 
dringar som från lång tid tillbaka ådragit dem uppmärksamhet, 
dels tillfölje af det egendomliga deruti, och dels tillfölje af den 
skada , som de derundei- ofta göra å åkrar och ängar. Eedan 
1555 har Olaus Magnus Gothus skrifvit derom. Linné beskref 
dem i Kongl. Vetensk. Akad:s Handlingar vol. I för 1740, pag. 
320, P. Högström i samma Handlingar vol. X för år 1749, och 
Ch. Martins i Kevue Zoologique för 1840; m. fl. förf. De ut- 
vandra icke förr än de å det ställe, hvarifrån utvandringen fö- 
retages, blifvit mycket talrika, och tiden för utvandringen är i 
allmänhet slutet af sommaren, eller ock hösten. Man har iakt- 
tagit, att de alltid vandra i rät linia samt i någon viss riktning, som 
i Norge vanligen synes vara från öster åt vester , och i Sverige 
motsatsen, eller från vester åt öster. De sky derunder inga 
hinder, och bibehålla, så vidt möjligt är, sin en gång tagna 
kurs, samt simma öfver de strömmar och insjöar, och t. o. m. 
gärdar och sund i hafvet, som möta dem på deras väg. K. Col- 
lett berättar , att i November månad 1868 ett ångfartyg ute på 
Throndhjems^orden i Norge "råkade in i en massa simmande 
lemlar af sådan utsträckning, att fartyget mer än en ^erdedels 
timme gick genom skaran, och sä långt utöfver florden man 
kunde se från däcket, var han (jorden) åt alla håU betäckt med 
dessa djur". Dessa vandringar kunna hafva en ganska betydlig 
längd, t. ex. från fjellryggen till Bottniska Viken, d. v. s. tvärs 
öfver norra Sverige, emedan fjell-lemlarne stundom visat sig i 
tallösa massor vid städerna vid kusten af detta haf, t. ex. Umeå 
och Sundsvall. Man har iakttagit, att de sedermera återvända, 
men dock i ringa antal, då de fleste under vandringen om- 
komma, och sannolikt återvända de icke till samma trakt, hvar- 
1) Anf. st. 
22 
