332 
kölden. De sednare äro ofta fastade på greuarne, och klot- 
formiga, och äfven om de äro i hål, så äro de dock icke så 
varmt bäddade. Det är anmärkningsvärdt, att instinkten drif- 
ver dem till att nnder hösten äta mycket, för att kunna 
samla en för respirationen under vinterdvalan, behöflig fetma; 
men insamlingen af denna befordras för öfrigt äfven genom den 
något före vinterdvalan så småningom inträdande förminsknin- 
gen af respirationens intensitet. De hålla sig vanligen parvis 
tillsamman, och lefva således sannolikt i monogami. Honan har 
8 spenar, och föder 3 — 8 ungar, åtminstone ett par gånger un- 
der året, hvilka af henne med ömhet vårdas i sommarboet. Då 
de fångas såsom unga, blifva de mycket tama. 
I. Slägtet Myoxus, Schreber. 1792. 
Såsom enda slägtet, har det samma karakterer som fa- 
miljen. 
Underslägtet Muscardinus, Kåup. 1829. 
Öronen äro temligen små^ och svansen lång, och dess hår- 
hetächiing är ej synnerligen lång, samt föga tvåsidig, men 
tilltagande i längd emot svansspetsen, och något riktad ut åt 
sidorna. Med undantag af den främsta, hafva hindtänderna 
platta Jcronor med temligen många (5 — 7) transversella emalj - 
ryggar. 
Till detta underslägte räknas endast en art: 
1. Myoxus avellanarius (Linné). 
Hasselmusen. 
Mus avellanarius, Linné: Fauna Suecica, editio 2:da pag. 12. — 1761. 
Myoxus muscardinus, Schreber: Die Säugthiere, 4:er Theil. pag. 835. — 
1792. 
Mus avellana7'ius , C. P. Thunberg: Beskrifning på Sveuske Djur, pag. 
38. - 1798. 
Myoxus muscardinus, k. J. Eetzius: Faunse Suecicse Pars l:ma, pag. 39. 
- 1800. 
„ „ S. Nilsson: Skand. Fauna, Däggande Djuren, l:sta 
uppl. pag. 182. — 1820. 
„ avellanarius, Idem: Ibidem, 2:dia uppl. pag, 385. — 1847. 
