347 
mellan den främre spetsen af hjessbenen, vid bakre och öfre gränsen 
för orhitce, och den knölformiga spetsen af pannbenen vid främre 
kanten af orbitce, då dessa dimensioner deremot äro nngefär lika hos 
Castor americanus; 
att den förre har en längre nos, och längre näsben, som sträcka sig mer 
eller mindre långt bakom mellankäksbenen , då de deremot hos den 
sednare ha sin spets ungefär i samma tvärlinia, som dessa; 
att den främre näsöppningen hos den förre är subtriangulär, och hos 
den sednare subrectangulär ; 
att foramina incisiva hos den förre äro större , samt sträcka sig nå- 
got längre tillbaka ; 
och att gropen å undre sidan af nackbenets basilardel hos den förre 
är nästan rund, och hos den sednare oval. 
En del af dessa skiljaktigheter äro ej mycket märkbara hos yngre 
individer. G. Cuvier , som , enligt hvad han i "Regne Animal" tillkänna- 
gifvit, anställt en noggrann jemförelse mellan Europas och N. Amerikas 
bäfrar, kunde icke finna någon artskillnad dem emellan. Nyligen har Lewis 
H. Morgan som haft tillgång till ett rikare material af den amerikanska 
bäfvern , än Beandt , (öfver 100 cranier), erfarit , att de af Brandt uppgifna 
skiljaktigheterna icke äro konstanta; och han har på grund deraf stannat i 
den öfvertygelsen , att dessa båda former endast äro varieteter af en och 
samma art, hvilket utan tvifvel är det rätta. Då man har erfarit, att 
stundom å vissa localer racer kunna utbilda sig, som förete märkbara afvi- 
kelser i craniets byggnad från den stam , hvarifrån de påtagligen härstamma , 
så kunna vi svårligen tillerkänna dessa skiljaktigheter något annat värde än 
det af race-skillnader. Exempel derpå lemnar oss renen på Spetsbergen, 
enligt den af Andersén gjorda framställningen af jemförelsen mellan den 
och den Lappländska samt den Grönländska Ett likadant exempel lemna 
oss den europeiska och den nordamerikanska Bison , och Gamla Verldens och 
Norra Amerikas elg (Cervus alces Linné), och sannolikt de flesta djurarter, 
hvars tillvaro sträcker sig långt tillbaka i tiden, och som derjemte haft och 
hafva en särdeles vidsträckt geografisk utbredning, och följaktligen fått 
undergå de modifikationer, som mycket skiljaktiga tids- och locala förhål- 
landen kunna åstadkomma. Sådana arter äro både bäfvern och bisonoxen, 
hvilka båda jemte renen äro bland de äldsta nu lefvande däggdjursarter, 
hvars tillvaro i förgångna geol. perioder med full säkerhet kan uppspåras. 
Då den äldre fossila formen af bisonoxen (Bison priscus Meyer eller Bison 
latifrons Harlan) blifvit funnen fullt öfverensstämmande både i Europa, 
Sibirien och Nordamerika och denna form således varit utbredd i dessa 
olika verldsdelar, sannolikt under en period då Asien varit landfast med N. 
Amerika, så kan det ej rätt gerna betviflas, att de skiljaktiga former, 
1) The American Beaver and his Works, pag. 44. — 1868. 
2) Öfversigt af Kongl. Vetensk. Akad:s Förh. 1862, pag. 457. 
3) J. Leidy: The extinct Mammalian Fauna af Dakota and Nebraska; 
Journal of the Academy of natural sciences of Philadelphia , 2:d series, vol. 
VII, pag. 371. - 1869. 
