388 
träd, och dels på trädens grenar, och det händer stundom att 
de till dessa sednare använda gamla fogelbon, som de vidare 
aptera för sitt behof. De bädda dessa bon med mossa o. d., 
så att de blifva mjuka och varma. De äro allätande, ehuru de 
i vildt tillstånd nästan uteslutande lefva af vegetabilier. De 
samla förråd af födoämnen, för att hafva dem i beredskap vid 
förefallande behof, isynnerhet för vintern. De hibernera icke. 
De lefva i monogami, och yngla ett par gånger om året, och 
honan föder 3—4 ungar hvarje gång, enligt somlige författare 
stundom flera. Det ringa antalet spenar (4.) antyder ett ringa 
antal ungar. 
Uti Europa^) förefinnes blott en art. 
1. Sciurus vulgaris, Linné. 
Ekorren 
Öronen med långa hårpenslar vid spetsen. Svansen^ som 
utan Jiåren är hortare än hroppen^ är tvåsidigt långhårig. 
Färgen of van rödhrunaJctig ^ eller gråaktig med eller utan röd- 
brunt^ och under hvit. 
Sciurus vulgam, Linné: Systema Naturse, Tomus I, edit. 10:raa, pag. 63. 
- 1758. 
„ Idem: Fauna Suecica, edit. 2:da, pag. 13. — 1761. 
„ C. P. Thunberg: Beskrifning på Svenske Djur, pag. 41. 
— 1798. 
„ A. J. Eetzius: FaunaB Suecicae pars l:ma pag. 40, — 
1800. 
„ C. QuENSEL: Svensk Zoologi, Bd. 1, N:o 19, tab. 19. — 
1806. 
varius, Pallas Zoographia EossoAsiatica, T. I, pag. 183. — 1811. 
vulgaris, S. Nilsson: Skandinavisk Fauna, Däggande Djuren, l:sta 
uppl. pag. 168, - 1820, 
„ C. U. Ekström: Tidskrift för Jägare och Naturforskare, 
1834, pag. 964. 
„ S. Nilsson: Skandin. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl. pag, 
399. - 1847. 
1) Uti Caucasien förekommer derjemte en annan art, Sciurus anorna- 
lus, Gmelin, 
2) Af bönderna i Skåne kallas den vanligen Igarn, Igern^ qHqx Egerrij 
och ofta i andra provinser samt i Norge Ikorn, 
