398 
(7 — 8 alnar), är förvånande. Han brukar, då afständet är stort, 
alltid hoppa ned från en högre till en lägre gren, och har der- 
vid någon hjelp dels af svansen såsom ^tjve , och dels af de ut- 
sträckta extremiteterna och de ofvan anförda hudflikarne mellan 
dem och kroppssidorna , som lemna något vindfång. Med beun- 
dransvärd skicklighet fastklamrar han sig då vid de svigtande 
qvistarne med sina skarpa klor. Oaktadt denna hans skicklighet 
att klättra, får man dock ofta se honom springa ned till marken, 
och från denna springa upp i ett annat närstående träd, till 
hvilket han skulle kunna hafva kommit från grenarne af det, 
hvarifrån han nedsprungit. På marken tager han långa hopp, 
och springer temligen fort, ehuru man kan märka, att träden 
för honom äro den rätta platsen. Stundom har man sett honom 
frakta sig öfver strömmar och gölar på bark- eller trädstj^cken. 
Fångad ung blir han mycket tam , så att han kryper in i barmen 
eller rockarmarne på sina vårdare , och visar dem en synbar till- 
gifvenhet. Han är mycket renlig, och tvättar, och putsar ofta 
sin hårpels och sin svans. Dock är han i tamt tillstånd ofta 
obehaglig, när han springer fritt i rummen, derigenom att han 
gifver sin urin och träck ifrån sig hvar som helst. Han ligger 
ej i dvala under vintern, och man får äfven under den strän- 
gaste köld se hans egendomliga spår på snön. Dessa stå parvis 
med mindre afstånd mellan de främre än de bakre spåren. Han 
hvilar merendels under nätterna och är i rörelse under dagarne. 
Vi hafva dock någon gång sett honom i rörelse sent på en ljus 
afton. Att han ofta mycket tidigt på morgonen är i rörelse, 
märker man, då man jagar på spårsnö i skogsmark, emedan man 
då nästan alltid i sjelfva dagningen får se hans spår. Då han 
sitter stilla, håller han nästan alltid svansen uppåt längs ryggen. 
Ekorren såväl som en stor del andra gnagare är till en viss grad 
migratorisk, så att han stundom på sådana ställen, der man 
förut endast sett en och annan, uppträder i stor mängd, dock 
aldrig uti flockar, såsom fjell-lemmeln. Liksom förhållandet är 
med dennes , är det vanligen under hösten och vintern som dessa 
ekorrvandringar företagas. Han lefver företrädesvis af vegetabi- 
lier, såsom frukter, nötter, ollon , svampar, frön af tall och gran, 
och knoppar och unga skott af dessa träd , m. m. Då han äter, 
sitter han på bakfötterna, och håller födoämnena i fram fötterna. 
Han förtär stundom äfven animalisk föda , och plundrar icke sällan 
småfoglars bon på ägg eller ungar. Under våren får man derföre 
