419 
och södra Europa vanlige haren, eller den hos oss så kallade tyske haren, 
tillämpa det af LiNNÉ både i S3^stema Naturse och Fauna Svecica åt vår 
vanlige hare, eller nordharen gifna namnet Lejms timidus, har det hos ut- 
ländska författare varit i bruk att bibehålla denna namnförvexling, allt med 
åberopande af Linnés auktoritet. T. o. m. den noggranne J. A. Wagner 
(Schrebers Sängtliiere, Supplementband, 4:te Abthl. 1844), och J. H. 
Blasius (Naturgeschichte der Säugethiere Deutsclilands , 1857) hafva begått 
samma fel. Den af Linné gifna beskrifningen, uti hvilken bland annat före. 
kommer ''apud nos cestate cinereus, liyeme semper albus. Caudavero 
semper alhaP utvisar tydligen, att detta namn endast kan tillämpas 
på nordharen. Orsaken till detta missförstånd är tydligen den, att Linné, 
då han beskref vår hare , var af den öfvertygelse , att den i mellersta och 
södra Europa förekommande haren vore af samma art , som vår, och derföre 
i Systema Naturse begick det felet , att om dess geografiska utbredning säga : 
"habitat in Europa", samt att han dessutom gifvit förvillande citater. Der- 
till kommer, att de resp. författarne länge icke kände, att den i Sverige 
allmänne haren är af en annan art än den i mellersta och södra Europa 
vanlige , och derföre antogo det såsom gifvet , att Linné med det af honom 
gifna namnet afsett den hare, som var den vanlige i de trakter, der de 
vistades. Vi anse oss emellertid skyldige att åt vår hare, eller nordharen 
återbörda dess företrädesrätt till det af Linné gifna namnet, sedan det till 
fullo blifvit utredt, att vi i Sverige blott hafva en art, på hvilken detta 
namn kan tillämpas. Uti Öfversigten af Kongl. Vetenskaps Akademiens För- 
handlinger för 1844, pag. 133, och sedermera i Skandin. Fauna, Däggdjuren, 
2:dra uppl. har S. NiSSON framställt den åsigten, att de 2:ne färgvarieteter, 
mider hvilka nordharen hos oss förekommer, och som af nämnde Författare 
först blifvit beskrifna och afbildade i Illuminerade Figurer till Skandinavisk 
Fauna, utgöra 2me särskildta arter, hvilka i Skandin. Fauna blifvit så- 
lunda karakteriserade : 
"M o hare eller Sydhare (Lepus canescens NiLSS.)" 
"Öronen kring hela spetsen omkring 6 linier bredt och längs större 
delen af bakre kanten svarta; fällen mot bottnen askeblå; färgen om som- 
maren ofvan och på sidorna gulaktigt gråbrun, om vintern blågrå. Svansen 
mycket kort, yfvig och helt hvit. Öronen framlagda räcka (vanligen) blott 
till eller föga framom nässpetsen." 
"Fjellhare eller Nordhare (Lepus horealis NiLSS.)" 
"Öronen blott i spetsen, omkring 3 linier bredt, svarta; fällen i bottnen 
hvit eller livitaktig; färgen om sommaren ofvan och på sidorna gråbrun, o ni 
vintern rent hvit. Svansen kort yfvig och helt hvit. Öronen framlagda 
räcka V2 eller 1 tum framom nässpetsen." 
A ofvan anförda ställe i Öfvers. af Kongl. Vetensk. Akad:s Förhandl. 
1844 pag. 134 har Prof. C. J. Sundewall bland annat yttrat; "Några få 
olikheter i form och proportion tyckas verkligen finnas mellan dessa båda 
former, men de äro så föga constanta att de ej kunna begagnas såsom cha- 
racterer." Samme Författare har på samma ställe lemnat en särdeles in- 
tressant tabell öfver af honom tagna mått å dimensionerna af flera exemplar 
af de olika könen af båda formerna, hvaraf det tydligen framgår, att inga 
