424 
från hanen, som den af föregående, och har i allmänhet något 
kortare och vid spetsen bredare öron. 
Den trubbiga nosen med något uppsvälld öfverläpp, som 
framtill är delad af en bred och naken fåra, det jemförelsevis 
korta hufvudet, de stora och mörka ögonen, de långa öronen, 
de stora bakfötterna, och den korta uppåt böjda och yfviga 
svansen gifva hararne ett lätt igenkänneligt utseende. Kropps- 
formen hos nordharen är i allmänhet temligen smärt, hos hanen 
smärtare än hos honan , och hufvudet i proportion till den öfriga 
kroppen är litet och kort. Det är något hoptryckt. JSFosspet- 
sen är rörlig och hårbevuxen, och endast kanterna af de sneda 
nästan apicala näsborrarne äro nakna. Pannan är kullrig. Morr- 
håren bilda 5 rader, och de längsta räcka stundom något litet 
bakom öronen. Ofvan hvartdera ögat äro några längre hår. 
Öronen äro elliptiska , vid basen bildande en sluten tub , och der- 
efter starkt konkava, och med främre kanten något inviken, 
och räcka, då de böjas framåt, vanligen något förbi nosspetsen, 
hos hanen mera (stundom nära 1 tum), hos honan vanligen mindre. 
Spetsen är afrundad, och något trubbigare hos honan. Utvän- 
digt äro de täthåriga, och invändigt nakna, med undantag af 
trakten närmare den yttre eller bakre kanten af öronspetsen. 
De främre extremiteterna äro i proportion till de bakre små 
och spensliga, med underarmen tunn, och sjelfva foten kort. 
De såväl som de bakre hafva trampytan luden af en tät och 
temligen lång , något krusig och sträf hårfäll. Af de 5 fingrarne 
eller rättare tårna är tummen helt kort, och sitter så högt, 
att den ej berör marken. Den mellersta tån är den längsta. 
Klorna äro föga hoptryckta, nästan trekantiga. Bakfötterna, som äro 
ungefär 1 V2 gånger längre än de främre, äro dessutom utmärkta 
derigenom att de endast hafva 4 tår, samt äro delvis, d. v. s. 
vid vissa tilllfällen, planiigrada, och hafva sjelfva foten nära 3 
gånger längre än den främre. Deras underben är nedtill smärt 
i förhållande till den stora foten. Klorna äro mera hoptryckta 
än de å framfötterna. Svansen, som är uppåt böjd, är yfvig 
och kort, så att den, då håren icke inberäknas, icke räcker 
till lårbenets nedre ända , eller knävecket å den bakåt utsträckta 
bakre extremiteten. Den har derföre utseendet af en yfvig hår- 
tofs. Hårfällen är fin och tät, yfvigast och tätast i vinterdräg- 
ten, och stigande i finhet, täthet och yfvighet ju längre upp 
emot norden nordharen förekommer; hvadan skinnet af densamme 
i 
