481 
L. af hufvudet 6V20 ^- mill. L. af örat från pannan 
och utan hårpenseln 37io t- eller 93 mill. L. af svansen utan 
håren 6y^^ t. eller 207 mill. 
Kroppsformen är utmärkt derigenom , att extremiteterna äro 
stora och jemförelsevis höga, kroppen temligen kort och något 
hoptryckt, med smal bringa, och hufvudet är kort och rundadt, 
med ganska stora , trubbigt tillspetsade och rätt uppstående öron , 
som i spetsen bära en lång hårpensel, som är omkring IV2 
tum eller något mera lång , och derigenom att svansen är kort, 
ehuru vanligen något, fast icke betydligt längre än hufvudet. 
Ögonen äro stora, och iris är brandgul. Nosspetsen är bar, 
med en vertical fåra, som utgör en fortsättning af den fåra, 
som framtill delar öfverläppen. A hvardera sidan af nosen är 
omkring 4 rader långa morrhår, som vid basen äro omslutna af 
små svarta fläckar eller punkter. Hårfällen är fin och mjuk, och 
mera eller mindre tät och yfvig, allt efter årstiden, såsom van- 
ligt, tätast och yfvigast under vintern. På bakre delen af kin- 
derna, och på sidorna af strupen är den yfvigare, och bil- 
dar der, isynnerhet hos de äldre hanarne, mer eller mindre 
långa polisonger. Svansspetsens hår äro ej af någon synnerlig 
längd, ungefär 1 — 172 tum långa. Honan har, enligt hvad 
Nilsson uppgifver, 3:ne par spenar, hvaraf 1 par på bröstet, 
och de 2:ne D:o på buken. — Färgteckningen är mycket för- 
änderlig, dels på grund af individuella variationer, och dels på 
grund af årstidernas och hårfällningens inflytande. I allmänhet 
är den ofvan mera gråaktig eller grågulaktig under vintern, 
och mera rödbrunaktig under sommaren , sedan vinterpelsen blif- 
vit aflagd; hvartill komma mera eller mindre tydliga svartak- 
tiga fläckar, som dock stundom, med undantag af några få på 
hufvudet, och några smärre och mindre tydliga på extremite- 
terna, kunna saknas. Derjemte är den bakre delen af svansen 
alltid svart. Under spetsen äro håren på ryggen och kropps- 
sidorna temligen mörkt gulbrunaktiga , och vid basen askegrå- 
aktiga. — Den gamla hona, hvars dimensioner ofvan blifvit 
uppgifna, hvilken närmast öfverensstämmer med den färgvaria- 
tion, som af Nilsson fått namnet Yarg-Lo, och som blifvit 
skjuten i Februari i Dalarne, hade följande färgteckning: Ofvan 
gråaktig, med en del mörka fläckar, och med gulbrunaktig an- 
strykning, som är mörkast på nosen, hjessan, öfre sidan af 
halsen, bogarne, ryggen, länden midt åt, främre och yttre si- 
