496 
2:ne äfven vår fauna. Fossila lemningar af arter hörande till 
detsamma, t. ex. af de 2:ne till vår fanua hörande arterna, 
hafva i England och Frankrike blifvit funna i bengrottor till- 
samman med ben af utdöda rofdjur, t. ex af Hycena spelcea; och 
och de ådagalägga således, att denna grupp är af ganska hög 
ålder, och utsträcker sin tillvaro åtminstone till slutet af tertiär- 
formationen. 
De till detta underslägte hörande rofdjuren äro i allmänhet 
de minsta af alla, men de äro, oaktadt sin ringa storlek, i hög 
grad rofgiriga och blodtörstiga, och på grund af deras utomor- 
dentliga vighet och proportionsvis ovanliga styrka och djerfhet 
kunna de öfverväldiga djur, som äro mycket större än de. De 
förstå nemligen att anfalla deras rof på de ömtåligaste stäl- 
lena,] t. ex. strupen och nacken. Sedan de der bitit sig fast, 
släppa de icke sitt tag förr än de afbitit blodkärlen och ner- 
verna, och sugit blodet. Deras ringa storlek och mycket smärta 
kropp gifva dem förmågan att uppsöka sina rof inuti små hål>|, 
och underjordiska gångar. Ehuru de kunna klättra, äro 
dock icke kände för någon utmärktare förmåga i detta afseendi 
De vistas i hål i murar, gärdesgårdar, bland stenras och i klipp 
väggar, eller underjorden, mera sällan i hål i träd. Liksom d 
andra rofdjuren, äro de mest i rörelse under aftnarne och nät 
terna, för att söka sitt rof, ehuru man någon gång under da 
garne kan få nöjet att iakttaga deras lifliga och viga rörelsei 
I allmänhet blifva de lätt tama. 
1. Mustela erminea, Linné. 
Hermelinen , Veslan eller LeJcatten 
Svansen utan håren är längre än hufvudet, och i spetse\ 
med en svart hårpensel, som hos de fidlvuxna är stor. — ^ 
craniet innehålles bredden af hulla ossea vid bakre kanten q 
yttre 'öronöppningen ungefär T-/.^ gånger i densammas längd. Fo 
ramina incisiva äro aflångt ovala. Hos det fidlvuxna djuret ä 
hjernsJcålens största bredd mindre än af ståndet mellan fram 
kanten af mellankäksbenen och processus postglenoideus. 
Mustela Erminea, Linné: Fauna Svecica, edit. 2:da, pag. 6. — 1761. 
,, A. J. Eetzius: Faunse Suecicse pars l:ma pag. 21 
— 1800. Senior et major. 
1) I Norge benämnes den BösJcatt. ' 
