497 
Mtistela vulgaris, Idem: ibm. pag. 22. Junior et minor. 
Erminemn, Pallas: Zoographia Eosso-Asiatica, vol. I, pag. 90. 
- 1811. 
Enninea, S. Nilsson: Skandinavisk Fanna, Däggande Djuren, 
l:sta uppl. pag. 29. — 1820. 
„ E. major, Idem: ibni, pag. 34. — 1847. Specimina majora. 
„ Erminea, Idem: Skandin. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl. pag. 
157. — 1847. 
Foetorius Erminea, J. H. Blasius: Naturgeschichte der Säugethiere Deutsch- 
lands, pag. 228. — 1857. 
,, ,, A. E. Holmgren: Skandinaviens Däggdjur, pag. 195, 
med figur. — 1865. 
Mustela Erminea, J. E. Gray: Eevision of the genera and lepecies of 
Mustelidse in the British Museum; Proceedings of the 
W Zoological Society of London 1865, pag. 111. — 1865. 
Foetorius Erminea, V. Fatio: Faune des Vertébrés de la Suisse, vol. 1, 
Histoire naturelle des Mammiféres, pag. 328. — 1869. 
Anm. Synonymien utvisar, att A. J. Ketzius i sin Fauna? Suecieae 
ars 1: ma delat den här ifrågavarande arten i 2:ne arter: en större, som han 
^•ifver det vanliga namnet Mustela Erminea, och för hvilken han uppgifver 
kroppslängden från nosspetsen till svansen till 11 tura vkm., och en mindre, 
som efter Erxleben fått namnet Mustela vulgaris , och för hvilken kropps- 
längden uppgifves vara 7 tum. Att den förra är den fullvuxna och den 
sednare den yngre ännu outbildade hermelinen, och således icke Erxlebens 
Mustela vulgaris, synes lätt deraf, att uti beskrifningen öfver den förra 
uppgifves , att svansen i yttre hälften är svart , och uti densamma öfver den 
sednare , att svansen till Yg af sin längd är svart. Den sistnämnda har haft 
den svarta änddelen å svansen kortare, derföre att hårpenseln varit out- 
bildad och kortare, sådan han i allmänhet är hos årsungarne under som- 
maren. Detta har också bifvit anmärkt af S. Nilsson uti l:sta upplagan af 
Skandin. Fauna, Däggande Djuren, pag. 31. Men sistnämnde Författare 
har i samma Fauna, pag. 34, från den vanliga hermelinen afskilt en större 
form, under namn af Mustela E. major, för hvilken kroppens längd upp- 
gifves till 13 tum vkm., och svansens längd med hårpenseln till nära 7 t. 
D:o. Då för denna emellertid inga andra utmärkande karakterer, än den 
ovanliga storleken kunnat finnas, har samme Författare sedermera i 2:dra 
upplagan af Skandin. Fauna, Däggdjuren, pag. 158, med rätta antagit den 
såsom till arten identisk med den vanliga hermelinen. Af denna erhållas 
ej så sällan äldre hanar af 11 å 12 tums (vkm.) kroppslängd, och det är 
tydligt , att de under gynsamma förhållanden kunna någon gång blifva ännu 
större. Då man oftare erhåller yngre individer, som ännu icke ernått sin 
fulla storlek, förefalla de ofvan uppgifna dimensionerna till en början något 
ovanliga, men vid tillgång till ett rikare material blifva de lätt förklarliga 
genom andra grunder än artskillnad. 
Beslår, cf, från Vesterbotten (Skellefteå), med fullständig, 
huru låg crista sagittalis^ och förvarad i sprit. Kroppens längd 
