506 
hermelinens liufvudsaldiga föda. I fjelltrakterna är den isyn- 
nerhet taMk under lemmelåren. Den gör nytta genom att för- 
störa en mängd sorkar, råttor och möss, och är derföre i all- 
mänhet en till gårdarne välkommen gäst. Den gör dock stun- 
dom skada i hönshusen och dufslagen. — De para sig i Mars, 
och efter omkring 2: ne månaders eller 9 veckors drägtighet fö- 
der honan 3 — 6 blinda ungar, som efter 9 dygn erhålla öppna 
ögon. De vårdas af modern med stor ömhet, och åtfölja henne 
under sommarens lopp. De växa hastigt, och äro vid midsom- 
martiden åtminstone enligt hvad vi iakttagit, i Skåne och mel- 
lersta Sverige, ungefär halfvuxna. Till följande vår äro d( 
nära fullvuxna, och fortplantningsskickliga. De undervisas undei 
sommaren af modern i sättet att fånga rof. 
2. Mustela nivalis, Linné. 
Småveslan. 
Svansen utan håren ungefär af hufvudets längd, enfärgao 
och utan hårpensel vid spetsen. A craniet innehålles bredden 
af bulla ossea vid baJcre kanten af yttre öronöppningen ungefär 
2:ne gånger i densammas längd. loramina incisiva äro ovala} 
A craniet af det fullvuxna djuret är hjernsliålens största bredä 
ungefär lika med af ståndet mellan framkanten af mellankäks^ 
benen och processus postglenoideus. 
Mustela nivalis, Linné: Fauna Svecica, edit. 2:da, pag. 7, N:o 18. — 
1761. 
„ vulgaris, Chr. P. Erxleben: Mammalia, pag. 471. — 1777. 
,, nivalis, C. N. Hellenius: Beskrifning öfver Snömusen , Mustela 
Nivalis Linnei ; Kongl. Vetensk. Akademiens nya Hand- 
lingar, Tom. VI, pag. 212, tab. 8. — 1785. 
Viverra nivalis, C. P. Thunberg: Beskrifning på Svenske Djur, pag. 17, 
- 1798. 
Mustela nivalis, A. J. Ketzius: Faunas Suecicpe pars l:ma, pag. 23. — 
1800. 
Gale, Pallas: Zoographia Kosso-Asiatica , vol. I, pag. 91, 
- 1811. 
,, minor, S. Nilsson: Skandinavisk Fauna, Däggande Djuren, 
l:sta uppl. pag. 35. — 1820. 
„ vulgaris, Idem: Skand. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl. pag. 162. 
- 1847. 
Foetorius vulgaris, J. H. Blasius: Naturgeschichte der Säugethiere Deutscli- 
lands, pag. 231. ~ 1857. 
