I 
510 
kroppsformen, icke äro så snabba och smidiga i sina rörelser? 
som de. Ehuru de ingalunda uteslutande äro bundne vid vatt- 
net, såsom uttrarne, utan ofta trälfas på långt afstånd från 
detta, äro de dock i allmänhet mera vattendjur än de af före- 
gående underslägte, och uppehålla sig derföre ofta i grannska- 
pet af källor och vattendrag, samt lefva ofta af sådana djur, 
som förekomma i vattnet eller dess grannskap , såsom fisk , kräf- 
tor, grodor m. fl. d. 
3. Mustela putorius, Linné. 
Illern eller Hillern. 
Oronspetsarne äro hvitaUiga. Byggen, hr opp s sidor na ocli 
huJcen med en giilhvitaktig eller ljust grågulaJdig underfäll, 
som mer eller mindre starJct framlyser under de svartaMiga spet- 
sarne af stichelhåren. Bröstet och extremiteterna äro svart- 
aMiga. — Å craniet innehålles bredden af hulla ossea strax 
haJwm den yttre 'öronöppningen ungefär l^/.y gånger i den- 
sammas längd , och den har i sin främre ända en tydlig hugt 
för hålet för tuha Eustachii. Ben haJcre fria Jcanten af gom- 
benen har en trubbig ingående vinJcel i midten ^). Hos äldre 
individer äro hjernsTcålens sidor starM sluttande från crista 
sagittalis. Ansigtsregionens Öfre profilkontur är starht slut- 
tande ned till främre näsöppningen. 
Mustela Putorius, Linné: Fauna Svecica, edit. 2:da, pag. 6. — 1761. 
Viverra foetens, C. P. Thunberg: Beskrifning på Svenske Djur, pag. 
15. - 1798. 
Mustela Putorius, A. J. Eetzius: Faunse Suecicse pars l:nia, pag. 21. 
- 1800. 
„ „ Pallas: Zoographia Kosso-Asiatica, vol. I, pag. 87. 
- 1811. 
„ „ S. Nilsson: Illumin. Fig. till Skandin. Fauna, 20:de 
häft. pl. 30. — 1840. 
„ „ Idem: Skandin. Fauna, Däggdj., 2:dra uppl. pag. 148. 
1847. 
Foetorius Putorius, J. H. Blasius : Naturgescliichte der SäugetMere Deutsch- 
lands, pag. 222. — 1857. 
„ ,, A. E. Holmgren: Skandinaviens Däggdjur, pag, 199. 
- 1865, 
1) Skand. Fauna, Däggdj., 2:dra uppl. pag. 154. 
