515 
larne af Sverige, ehuru den emot norden i allmänhet blir allt 
mer och mer sällsynt. Melchior ^) uppgifver, att den utan 
tvifvel äfven förekommer i det södra Norge. Vi hafva dock 
icke erhållit någon bekräftelse derpå, men vilja icke förneka 
möjligheten deraf. Enligt J. F. Brandt -) är det sannolikt att 
den förekommer i södra Finland, emedan den är talrik i trak- 
ten af S:t Petersburg. Dessutom förekommer den i hela 
Europa, med undantag af dess allra nordligaste och allra syd- 
ligaste delar, samt enligt Pallas och Brandt i hela Sibirien 
och mellersta Asien ända till Altai (varieteten Must. evers- 
7nanni). 
Illern har sitt tillhåll uti hål i jord vallar och kanter af 
diken och torfgrafvar, under stenar och trädrötter, uti stenrösen, 
stengärdesgårdar, under broar och t. o. m. byggnader, m. m. d., 
ofta i grannskapet af vatten , isynnerhet mindre strömdrag , och , 
enligt hvad redan blifvit anfördt, både i skogstrakter och på 
slättlandet. Enligt vår erfarenhet, förekommer han dock oftare 
i skogstrakterna. Ej sällan söker han grannskapet af gårdarne, 
för att under nätterna proviantera i dervarande hönsgårdar och 
dufslag. Hans mera undersätsiga kroppsform utvisar, att han 
icke är så vig som hermelinen, och han är en dålig klättrare, 
men han visar stundom prof på att kunna simma och dyka bra. 
Liksom de andra samslägtingarne är han mycket rofgirig, och 
lefver uteslutande af animalisk föda, bestående af både varm- 
och kallblodiga ryggradsdjur, såsom smärre däggdjur, foglar, 
ödlor, grodor och fiskar. Enligt hvad vi hört en gammal er- 
faren jägare uppgifva , samlar han vinterförråd på skilda ställen 
af lefvande grodor, på hvilka han strax knäcker låren, så att 
de icke kunna hoppa bort , då de inläggas under hösten. Enligt 
Blasius blir han lätt tam, då han fångas såsom unge, och kan 
då, liksom fretten, dresseras till kaninjagt. Hans analkörtlar 
afsöndra, liksom hos de flesta andra vessledjuren , ett mycket 
illaluktande ämne , hvars intensiva lukt hos honom dock är ovan- 
ligt stark. Då han blir förföljd, gifver han ifrån sig af detta 
ämne, för att afskräcka förföljarne. Hans spår likna dem af 
hermelinen, men äro större. — Enligt Melchior para de sig i 
slutet af Februari , under skrik och slagsmål , liksom kattorna, och 
1) Den Danske Stats og Norges Pattedyr, pag. 41. 
2) Der nördliche Ural, etc. Appendix, pag. 27. 
