550 
gång, att den ene jerfven äter upp den andre. Ofta uppäter 
hall skjutna vildrenar, som jägarne måst qvarlemna på fjellen. 
Enligt C. G. H. är hans bett giftigt, och renarne bruka van- 
ligen dö af de sår, som han derigenom tillfogat dem, äfven om 
betten varit obetydliga. Man har uppgifvit, att han, liksom 
illern, gifver ifrån sig en olidlig stank, då han blir oroad, och 
att jagthundarne derföre icke vilja angripa honom; men enligt 
både J. LiNDWALL^) och C. G. H. 2) lär detta vara ogrundadt, 
och den sednare omnämner, att det gifves många exempel på, 
att stora^j och starka bandar sprungit fatt och dödat honom. 
Den samme berättar en anmärkningsvärd iakttagelse , som tyckes 
ådagalägga, att jerfven, ehuru grym och roflysten, någon gång 
kan hysa "ädlare känslor." Denna iakttagelse var följande: "Ett 
par jägare i Arvidsjaurs socken hade märkt, att en jerf släpade 
byte åt en viss trakt. Troende, att jerfven hade ungar, följde 
de spåren och hittade mycket riktigt lyan, men i stället för 
imgar funno de en yngre jerf, den de följt spåren efter, samt 
en mycket ^ gammal, blind jerf, hvilken ej tycktes på lång tid 
hafva lemnat lyan, utan der blifvit försörjd af den yngre." Att 
jerfven kan blifva tam, bevisas af en berättelse å samma ställe 
och af samme författare, som hade uppfödt en jerfunge, hvilken 
blifvit så tam, att han åtföljde honom såsom en hund. 
Enligt samme C. G. H. infaller jerfvens parningstid sanno- 
likt i början af Januari, emedan jerfvarne vid den tiden följas 
åt två och två. Denna sednare omständigheten tyckes utvisa , 
att jerfven lefver i monogami. "Efter ungefär 9 veckors dräg- 
tighet föder honan i midten af Mars, uti något stenskrafvel 
eller under ett rothvalf , två till tre ^) ungar, hvilka äro blinda 
omkring fjorton dagar. Den tid ungarne ligga i lyan, förses de 
rikligen med föda af modren, hvilken stundom tager sitt byte 
på tre till fyra mils afstånd, och släpar det hem. T slutet af 
Maj lemna ungarne lyan och åtfölja modren. (C. G. H.)." De 
växa så hastigt, att de redan fram på sommaren äro halfvuxna, 
samt säkerligen under följande vinter äro fortplantningsskicklige 
1) Kongl. Vetensk. Akadem:s Handl. 1773, pag. 227. 
2) Sv. Jäg.förbrs Nya Tidskr. 5:te årg. (1867), pag. 206. 
3) Sannolikt är ungarnes antal stundom större. Enligt hvad ofvan blif- 
vit anfördt , hade L. L^stadius på ett ställe träffat 4 halfvuxna ungar till- 
samman, hvilka utan tvifvel tillhörde samma familj. 
4) Eörande jerfvens lefnadssätt för öfrigt och jagten å densamme hän* 
visa vi till: Anmärkningar om Järfven, af JoNAS Hollsten; Kongl Vet. 
