po 177 2 ♦ Jan. Febr. Maru 
åderläten, med nog lindring, och hoftan uphor-\ 
de, emedan brödbiten formodeligen fjunkit län- 
gre ned ät ena loben af Lungan. Hon kunde 
ändå med aldraftorfta moda ivålja något vätta 
men återfick fitt mål, fom dock var heft, och 
continuerade på detta fåttet i ftorfta elände fle- 
re dagar. Sedermera foll hon i djup fömn, och 
fof fedan fkoftals , men hade altid vaken g'uf- 
veliga plågor. Efter några dagar började ande- 
drågten ftinka, och på ritte dagen fick hon 
kråkning och häftig hofta, dä bölden braft, och 
brodfkorpan, af en flor Lambert -nots florlek, 
jåmte mycken blod och materia, hoftades up, 
och hon blef derefter frifk. 
Når man jåmforer defTa håndelfer , fer man 
tydeligen, genom olikheten af fymptoraerne, at 
axet af Alopecurus ej gått omedelBarligen ned 
genom luft -röret, utan måfte hafva bärat fig i- 
genom magen eller oefophagus in i Lungan. En 
håndelfe berättas i Medical Ejfays af Fåltfkåren 
Thomas Arnot , fom beftyrker det famma. En 
Skomakare af ftark heifa åt ftufvadt Kaltkott, 
hvaraf et ben fa fin ad e nederft i mat-ftrupen. 
Han fjuknade 2 dagar derefter > med kånfla af 
en ftopp eller klimp i broftet, derpå folgde Fe- 
ber med ftark värk i mag-munnen, hectifk puls 
och åndteiigen ftygn i bada fidorne, afmagring, 
hofta och ftinkande andedrågt, yrfel och fvett. 
På f:te veckan kom benet up med våldfam ho- 
fta, och var ftort fom en Hafiel-noc, blodigt, 
fvampaktigt och illa ftinkande, hvarefter folg- 
de fä mycket fom et fkedblad illa luktande 
var, famt hofta fom varade någon tid» 
Flerc 
