177 i* Åpr. Maj. Jun. it? 
pa en gäng häftigare mifta fin eld, fom i fen 
itarkare än det ofruihe vatnet drager ät figj 
ärhllla därigenom en relativ ofvervigt emot vat- 
net, draga fäledes des eld häftigt ät fig , ock 
därigenom foraniåta den uplopande Is -växten, 
men förfumma tillika icke ar. årfåtta deras egen 
brift och Toka jåmvigt med det| äterftaende vat- 
net och den upkomne • ifen, vid fjelfva frys- 
nings-punften. Samma orfak gor, at glafet af 
Vattu-Thermometern nu åter 1 Utter i\g til frys* 
kölden, och fåledes nedflåpper vatnet til frys- 
pun&en \ h varefter det famma ej heller famman- 
Fry fa kan, innan hela Vattu- marfan, fom folid is, 
börjar ytterligare kallna eller mifta elden utur 
fjelfva porcrne: och förtjänar vidare forfokas, 
om och når detta vatten, inom glas och is, gar 
til frysningj ty ganfka långe kan vatnet fale- 
des hällas ofrutet, fom vid tilråilen torde föra 
nytta med fig. 
Tillämpning. Om man med Newton anfer 
ifen fom et falt, hvilket af ganfka lindrig var- 
ma fmålter, blifva alla de föregående Ron om 
ifens kyla ej annat ån nya exempel af det gam- 
la Rönet, at de måfta fait-arteme af kyla vatnet* 
hvaruti de fmälta. Sä fem nu enlige verkningar 
aga enlige ovfaker, kan denna falternas kraft, 
lik fom vid fno, däraf härröra: at faltets folida 
delar, vid ihopfogningen under cryftallifation, 
fom år en art frysning, uteftånga och deras y- 
tor mittå en del eld-åmne, hvilket de vid up^ 
lösningen uti vatten återtaga, och därigenom 
afkyla detta vatten. Det år bekant, at varma 
vatten lofa mera falt ån kalla * defia fal ta de vat- 
ten behöfva fedan långt ftarkare kold at fry fa 
H 5 til 
