20 8 177 i* Jul. Ang. Sept. 
Solens paralla*: > och efterkommande tiders A- 
jftronomer äfven med lika noghec den kunde fin- 
na, iå torde dels tilvåxt nog lernna bevis ti! 
deiTa verkningar. Likaledes kan et itorre ocli 
växande forhällande af Jordens excentricitet ti 
defs diftantia media ofvercyga följande tiders A- 
lr.ronomer, om fanningen af lädane turbationer, 
hvilka man nu, i anfeende til vara åldfta obfer- 
Vationers olakerhet i ia granlaga ämne, icke an- 
norledes känner, ån genom én lådan theo- 
rie, hvars grunder i det föregående åro omför* 
målde. 
§. p. Sedan jag nu omrört, huruledes Pla- 
neterne, genom den i Naturen rådande gravita- 
tions-lagen , fa It än iå val Solens vis abfoluta 
fkulle minlkas, fom xtherns reliltance dem re- 
tardera, icke defs mindre kunna fordåtta finc 
rorelfer omkring Solen, och det iå, at långa 
tidehvarf fordras, innan man ens kunde blifva 
varfe, at deras elliptifka orbiter, iådane fom de 
förut varitj af denna orfak hafva undergått e- 
huru liten förändring, men dock den iädan, at 
de likafullt efter denna ändringen tyckas defcri- 
bera ellipfer med andrad excentricitet emot den 
förra ; iå följer, i anledning af det fom fades, 
at åfven nu mårka den egenfkapen af denna gra- 
vitations-lagen, at han år den enda, genom hvil- 
ken Planeterne antingen omkring Solen kunna 
convolveras , eller ock obehindrade fä förtfåttå 
iine omgångar omkring Solen, och laledes den 
enda af alla gravitations-lagar, fom följa för- 
hållandet af någon diftancernes poteftas, genom 
hvilken Naturen kan conferveras och hafva be- 
ftåndi 
§. 10. 
