3? 
nar. Ibland de tidigast ankommande svärmar- 
na af yngre foglar, har det deremot icke sällan 
häiidt att en och annan äldre hona blifvit fäld. 
Jag slutar häraf att de äldre foglarna, som först 
flytta, endast äro äldre hannar och alt honorna, 
som här aldrig träffas i sommardrägt, qvarstan- 
na på kläckningsorten, till dess ungarna erhållit 
full styrka att kunna företaga flyttningen. 
3. Göken (Cuculus canorus). 
Då Gökens hushållning och lefnadssätt, som 
i äldre tider gifvit anledning till fabler och giss- 
ningar, nu börjat väcka de utmärktaste Ornitho- 
logers uppmärksamhet; torde ett och annat bi- 
drag till denna fogels historia, här förtjena ett rum. 
Ehuru det icke kan nekas, att den småfo- 
gel (Ärla eller sångare,) uti hvars bo Göken fått 
tillfälle att lägga sitt ägg, med en oförklarlig köld, 
låter sin egen afföda uppoffras och med en lika 
oförklarlig ömhet, sörjer fÖr gökungens vård ; bör 
man likväl icke tro, att den ömsinta Styfmodren, 
villigt åtager sig vården af sitt påtrugade foster- 
barn. Följande händelser synas bevisa verklig- 
heten af denna förmodan. 
I början af Juni månad 1824? såg jag hu- 
ru en Gökhona, flere särskilta gånger, sökte in- 
tränga uti en, tätt invid marken afhuggen ihålig 
ekvStubbe; men hindrades derifiån af en hona 
till Stensqvettan (Saxic. oenanthe), som med yt- 
tersta förtviflan angrep Gökhonan, vid livar je 
försök hon gjorde att intränga i stubben. Vid 
hvarje misslyckadt försök, flög Gökhonan bort, och 
satte sig på en, omkring 5o alnar från stället 
belägen, gärdesgård; men återkom alltid efter en 
stund, så snart äfven Stensqvettan aflägsnat sig, 
hvilken likväl hade den försigtigheten att dröja 
i granskapet. Då denna strid, efter en fjerdedels 
