22 
svafvelsyra utjagas medelst en lindrig hetta. Det 
återstående saltet ser jordaktigt ut. Om det öf- 
vergjutes med kallt vatten, så löses det genast; 
men om vattnets qvantitet är så ringa, att sal- 
tet upphettar sig dermed , så fordrar det mycket 
längTe tid till sin upplösning. Lösningen, vid 
låg temperatur öfverlemnad åt frivillig afdunst- 
ning, afsätter genomskinliga kristaller och lemnar 
slutligen en ganska sur moderlut, som innehåller 
nästan endast svafvelsyra och fäller obetydligt, 
då den mättas med ammoniak. 
Det kristalliserade saltet är neutral svafvel- 
syrad thor jord , anskjuten i rhomboedriska kristal- 
ler. Desse förändras icke vid luftens vanliga tem- 
peratur och vattenhalt, men i mycket torr och 
varm luft hlifva de mjölkhvita utan att falla sön- 
der. De innehålla 29.4 proc. vatten, hvars syre 
är 5 gånger jordens, och vid fatisceringen förlo- 
ra de I af denna vattenhalt, samt vid lindrig 
upphettning återstoden. Detta salt löses, lika som 
svafvelsyrad ytter jord, så långsamt i vatten, att 
det kan ligga ganska länge deri, utan att vinklar- 
nas skarpa kanter synhart rundas. Pulveriseradt 
löses det lättare, och vattnet upptager efter hand 
ganska mycket deraf. Öfvergjutes det med hett 
vatten, så förlora kristallerna sin genomskinlighet 
och hlifva mjölkhvita, och om vattnet upphettas 
till kokning, så afsätter sig kring kristallerna hvi- 
ta skyar, hvilka under vattnets afsvalning upp- 
lösas jemte kristallerna. Om en mycket utspädd 
lösning af saltet upphettas till kokning, så opa- 
liserar vätskan, men om den är på ett flått kärl 
och man blåser derpå, så klarnar den under på- 
blåsningen. Dessa phenomen härröra från en 
egenhet hos detta salt att vid en något upphöjd 
temperatur, som jag icke bestämt, emedan den 
