i3 
Om thorjord upphettas till glöclgiiing med 
caustikt eller kolsyradt alkali, så sammansmäl- 
ter den icke dermed, ocli blir icke eller, efter 
denna behandling, löslig i saltsyra eller salpe- 
tersyra, h vilka der ur endast utdraga de främman- 
de ämnen, hvarmed den kan vara smittad och 
som icke ur den utan alkali glödgade jorden kun- 
na af syror utdragas. Dä den med alkali brän- 
da jorden behandlas med vatten eller syror, så 
faller den sönder till en hvit mjölklik massa, 
som under tvättning går igenom fdtrum, likt ti- 
tansyra, men detta förekommes om saltsyra eller 
salmiak blandas till tvättvattnet. 
Thor jorden blir genom glödgning hård , och 
är sedan svår att rifva till fint pulver. Dess 
egentliga vigt är större än någon jordarts och 
täflar med blyoxidens. Jag fann den 
Thoritens egentliga vigt är der före betydligt rin- 
gare, än som borde följa af den isolerade jordens. 
För blåsröret förhåller sig Lhorjorden på föl- 
jande sätt: för sig sjelf är den oföränderlig, 
osmältlig. I borax är den ytterst trögiöst och det 
klara glaset låter ej fladdra sig oklart; men det 
kan mättas så starkt , att det blir mjölkigt under 
afsvalning; af phosphorsalt löses den också gan- 
ska trögt. Af kolsyradt natron upplöses den icke. 
Thorjordens sammansättning har jag sökt 
bestämma genom analysen af dess förening med 
svafvelsyra. Det genom kokning fällda svafvel- 
syrade saltet upplöstes i kallt vatten , och lösnin- 
gen fälldes, först med rent caustikt kali, som i 
litet öfverskott tillsattes, jorden uttvättades full- 
komligt och vägde glödgad 0.6764 gr. Den ge- 
nomgångna alkaliska vätskan, öfvermättad med 
saltsyra och fälld med chlorbarium, gaf i.iSg 
