lO 
vanligt sätt vid dessa reductioner, utvecklar vät- 
gas, hviiket dock snart upphör och ett grått , tungt 
metall-pulver återstår. Detta pulver är mörkt 
Llygrått, tager efter torkning packning, och blir 
jerngrått, metall-glänsande, då det tryckes med 
polerad agat, och synes hafva samma grad af 
metalliskhet som aluminium. Det oxideras icke 
af vatten, h varken varmt eller kallt, men om 
det upphettas lindrigt, tänder det sig och brin- 
ner, med en alldeles ovanlig glans. Alltsammans 
förvandlar sig till en eldmassa, som icke kan 
liknas med någon ting närmare, än då man i en 
eprouvett öfver qvicksilfver släpper en syrgas- 
blåsa i smält phoshor. Det är härvid den star- 
ka ljusntvecklingen, som gör att den brinnande 
massan ser ut som en enda ovanligt lysande lå- 
ge; små korn af thorium, fällda mot lågen af en 
spritlampa, brinna med ett hvitt eldsken, och sy- 
nas i förbrännings -ögonblicket intaga en mång- 
faldigt större volum. Den efter förbränningen 
återstående thor jorden är snöhvit, och utan rin- 
gaste tecken till smältning eller sammanhang emel- 
lan delarne. 
Om thorium öfvergjutes med utspädd svaf- 
'velsyrUy så uppkommer en hastig fräsning och ut- 
veckling af vätgas, som snart aftager, och man 
kan sedan uppvärma blandningen, utan att tho- 
rium betydligt upplöses. Man kan till och med 
ur ett med thorjord blandadt thorium utdraga 
thorjorden, genom digestion med en blandning af 
svafvelsyra och vatten, och på detta sätt rena tho- 
rium, som dock under operationen långsamt för- 
minskas och kan, om den mj^cket länge fortsät- 
tes, alldeles upplösas. Salpetersyra verkar näs- 
tan mindre på thorium än svafvelsyra; man kan 
Jioka thorium dermed, utan att upplösningen går 
