6 
cerades med kolsyiadt natron till livita smidiga 
metallkorn. Det i vatten olösta var svafvelsjrad 
Myoxid som vägde 0,062, svarande emot o,o4 el- 
ler 0,8 proc. af stenens vigt bljoxid. 
f. Den med svafvelbundet väte fälida vät- 
skan afdunstades vid lindrig värme till torrhet, 
hvarvid den mot slutet gelatinerade och lemna- 
de o,o34 gr. kiseljord , efter återupplösning i vat- 
ten. Lösningen fälldes med caiistikt kali, som i 
öfverskott tillsattes och h varmed fällningen koka- 
des. Alkalit utdrog o,oo3, som i gJödgning med 
koboltsolution hlef blå utan att smälta, var såle- 
des lerjord, och hvarken denna eller den alkali- 
ska vätskan innehöll något spår af phosphorsyra. 
g". Den med kali behandlade massan löstes 
lätt i utspädd saltsyra, med lemning af mangan- 
oxid, som tvättad och glödgad vägde 0,081; den 
fans innehålla så obetydlig smitta af jernoxid och 
thorjord, att denna kunde alldeles åsidosättas. 
h. Lösningen i saltsyra neutraliserades med 
caustik ammoniak och concentrerades genom af- 
clunstning, hvarefter rent svafvelsyradt kali upp- 
löstes deri, sä länge någon ting upplöstes. Der vid 
bildades en fin pulverformig , hvit fällning, som 
togs på filtrum och tvättades med en mättad upp- 
lösning af svafvelsyradt kali; hvarefter fällningen 
aflöstes från filtrum med kokande vatten, som upp- 
tog den utan iemning. Lösningen fälld med ca- 
ustikt kali gaf en hvit jord, som icke gulnade un- 
der tvättning, hvaraf frånvaro af cerium utniär- 
kes, och som glödgad vägde 2,8 [»y grammer och 
var thorjord, lindrigt dragande åt gult, af ett spår 
af manganoxid, som det icke ville lyckas att qvan- 
tit^itivt afskilja, men hvars närvaro dock igenkän- 
de^ med kolsyradt natron på platinabläck. Dess 
qvantitet är i alla fall för ringa, att i anmärk- 
