83 
hus. Då stark vinter och mycken sno inträffar 
synes hon likväl någon gång vid gårdarna. Den. 
brist hon då lider på föda, gör henne djerf. 
En gång vet jag henne hafva anfallit en Steg- 
litsa, som var satt till låckfogel uti slagbur. 
Hon förföljer då Sj)arfvar och andra smärre fog- 
lar och förfelar sällan sitt rof. Dess flygt är 
mer vig och skarp än de öfriga Ugglornas. Mig 
har hon äfven synts mer skygg, och svårare 
att nalkas inom skotthåll. Dess låckton är ett 
skarpt obehagligt ljud, som har någon likhet 
med Snöskatans. Detta ljud besvaras vanligen 
af makan, som alltid uppehåller sig i trakten. 
Rackelhane (Tetrao tJroga Höides Nils.). Den 
8:de Januari detta år, träffade jag bland en 
svärm Orrar, som nedslagit i en björkskog, en 
Rackelhane. Tian åtföljde Orrsvärraen , så ofta 
den ömsade plats; men var alltid bland de si- 
sta, som aflägsnade sig. Så ofta någon Orre 
försökte att sätta sig i det träd, uti h vilket han 
nedslagit, blef han genast af Rackelhanen bort- 
drifven. Till och med då någon Orre råkade 
att flyga honom på närmare afstånd förbi, yt- 
trade han genast sitt stridslynne derigenom att 
han antog en hotande ställning och med sitt 
obehagliga rapplande läte, varnade den förbifly- 
gande, att icke komma sig nära. Då det föll 
honom in att flytta sig till något träd, der flera 
Orrar förut tagit sin plats, flydde dessa genast, 
och lemnade öfversittaren trädet till egen dis- 
position, utan någon strid. 
Rödbruna Kärrhöken (Falco rufus Lath.). 
Af denna fogelart togs d. 23 Augusti en unge, 
som nyss lemnat boet. Den insattes i bur, 
för att uppfödas; men fick tillfälle att komma 
på flygten, första natten. Jag förlorade deri- 
