io5 
men att se ut, som om den bestode af en mäogd 
i h varandra inskjutna leder. 
Ifrån föreningspunkten emellan livarje par 
af vecken , den nemiigen, som motsvarar vinkel- 
spetsarna i de främre paren, utgår ett djupare 
opart veck bakåt och lägger sig in emellan de 
yttre ^>;r«-formiga fårorna, utan att träffa den 
näst bakom liggande. Emellan de sålunda be- 
skrifna fåror eller veck, bildar tarmen motsva- 
rande upphöjningar, liknande sådana tvåbladiga 
liljefigurer, som förekomma på en del orna- 
menter. De sistnämda opara vecken förena sig 
med dessa likt en stjelk; den ena figuren är in- 
skjuten i nästa och så vidare ända till slutet af 
tarmen. Någon så regulier och vacker fållbild- 
ning känner man, mig veterligen, ej hos något 
annat djur på detta organ. — I kanterna af 
tarmen förenas de på öfra och undra sidorna 
motsvarande vecken i andra spetsiga, framåt 
vända vinklar, så att det hela, särdeles mot 
främre ändan, får snarlikt utseende af ett vac- 
kert flätadt snöre. 
När man uppskär tarmen långs efter ena 
kanten och utbreder den under vatten, så att 
inre ytan blir synlig, får man se de inre fål- 
larna, som motsvara vecken, eller fårorna pä 
utsidan, och tvertom fåror, motsvarande upphöj- 
ningarna på yttra sidan. När man ser dessa 
fållar från ena uppskärningskanten af tarmen 
till den andra, eller tvertöfver den utlagda tar- 
men, bilda de figurer af det dubbla v (w^), som går 
tvert öfver och äro alla sinsemellan parallela. 
Dessa fållar äro dock ej ensamt uppkomna ge- 
nom veck af tarmens hinnor, utan bildas äfven 
af tjockare kanter eller ränder på inre tarm- 
