i4ö 
gifvit, har också visat, att vidare röstning af de 
innanför det rostade skalet liggande svafvelför- 
eningarne går ytterst trögt, eller rättare ej låter 
sig åstadkomma förr än antingen temperaturen 
liöjes till den grad, att oxidulskalet smälter på 
något ställe, och lemnar tillfälle för gaserna att 
gå ut, eller ock stenen afsvalas, sönderknackas 
och får ny yta att råkas af luft och värme. Man 
ser ock, då man betraktar den olika kopparhal- 
ten i de olika rostningsproducterna, att svaflet 
är kopparens trogna följeslagare, och att jernet, 
förr än de andra metallerna, mister sin svafvel- 
halt och syrsättes. Derföre bildas först mäs- 
singsfärgade lager, som närma sig till koppar- 
kisens sammansättning, och som skulle, om röst- 
ningen längre fortsattes, lemna ifrån sig mer 
och mer jern syrsatt, och qvarhålia i det läng- 
sta kopparen svafvelbunden i de bronsfärgade 
kärnorne, som till sammansättning allt mer och 
mer närma sig till buntkupferertz. De gula mäs- 
singsfärgade föreningarne, som träffas uti rosta- 
de kismalmer och skärstenar tillhöra en annan 
klass (pt R»), och blifva på sitt ställe anförde; 
inen en bronsfärgad kärna, som erhållits vid röst- 
ning i flamugn af en skärsten, hvars medelhalt 
i koppar varit lo proc. har blifvit analyserad 
af Hr Broberg, och visat att jern- och koppar- 
halterna kunna sinsemellan uti dessa producter 
mycket variera. Den anföres under N:o 7. 
Vid concentrations^sniältningar af koppar- 
skärstenar, hvarvid man pä vissa ställen genom 
en föregående svag röstning vill bereda jernets 
syrsättning, och befordra dess förslaggning ge- 
nom skärstenens omsmältning, till erhållande af 
en högre kopparhalt hos den nyblildade skär- 
